Головуючий у І інстанції  Чередніченко Н.П.	
Провадження №  22-ц/824/8306/2021	 	 	 	                                 Доповідач у 2 інстанції  Матвієнко Ю.О.	

ПОСТАНОВА
Іменем України 
 
 21 липня 2021 року                                                                                     м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Матвієнко Ю.О., суддів Мельника Я.С., Гуля В.В., розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 25 березня 2021 року у справі за позовом  Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплопостачсервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,
 
    В С Т А Н О В И В :
 
У грудні 2020 року ТОВ «Теплопостачсервіс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з централізованого опалення у розмірі 117 083,06 грн., 3% річних у розмірі 5 272,87 грн., інфляційних втрат у розмірі 9 255,60 грн. та понесених по справі судових витрат у розмірі 2 102,00 грн., посилаючись на те, що ТОВ «ТЕПЛОПОСТАЧСЕРВІС» з 01.07.2014 року є виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, та надає зазначені послуги в тому числі і відповідачу, та нараховує плату за них, а також формує і надає споживачам рахунки на оплату комунальних послуг, згідно затверджених уповноваженими органами тарифів, зокрема, рахунки на оплату послуг з централізованого опалення і постачання гарячої води. 
Відповідач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , та являється споживачем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.
Згідно п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року споживач зобов`язаний оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Відповідач отримує комунальні послуги, від них не відмовляється, однак систематично не виконує належним чином своїх зобов`язань по їх оплаті, в зв`язку із чим за наданими послугами утворилась заборгованість на суму 117 083,06 грн., про стягнення якої і просив позивач у своєму позові.
Крім того, на підставі положень ч. 2 ст. 625 ЦК України позивач просив стягнути з відповідача за прострочення виконання грошового зобов`язання 3% річних у розмірі 5 272,87 грн. та інфляційні втрати у розмірі 9 255,60 грн.
РішеннямГолосіївського районного суду м. Києва від 25 березня 2021 року позов задоволено частково. 
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплопостачсервіс» заборгованість за централізоване опалення  у розмірі 55 214 грн. 86 коп., 3% річних в розмірі 4 974 грн. 00 коп., інфляційні втрати в розмірі 9 255 грн. 60 коп., а всього суму в розмірі 69 444 (шістдесят дев`ять тисяч чотириста сорок чотири) грн. 46 коп.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплопостачсервіс» судовий збір в сумі 1109 грн. 11 коп.
Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подала на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити по справі нове рішення про відмову у задоволенні позову. Обгрунтовуючи скаргу, посилалась на те, що суд мав відмовити у задоволенні позову з підстав пропуску позовної давності, натомість ухвалив рішення про часткове задоволення позовних вимог. Крім того, між нею та позивачем не укладався договір про надання послуг із централізованого опалення та постачання гарячої води і відповідач не приєднувалася до Типового договору, що виключає можливість стягнення з неї заборгованості. При цьому, апелянт посилалась на те, що не споживає послуги з централізованого опалення, оскільки не проживає у вказаній квартирі, так як на даний час працює та проживає за кордоном, а у належній їй квартирі взагалі відсутні опалювальні прилади і не зроблений ремонт. 
Щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, то відповідач у скарзі зазначила, що згідно Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19)" (№530-ІХ від 17.03.2020 року), на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов 'язаних із поширенням коронавірусної хвороби (СОVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.
Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 року зі змінами "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу СОVID-19", з 03.04.2020 року на всій території України запроваджено карантин, тому помилковим є висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат та 3% річних за період з 09.12.2017 року по 19.12.2020 року включно.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ТОВ «Теплопостачсервіс» адвокат Жидченко К.П. просила апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, як законне та обґрунтоване. 
Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Оскільки ціна позову в даній справі менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення скарги, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 (а.с.8-9).
Позивач ТОВ «Теплопостачсервіс» з 01.07.2014 року є виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, та надає зазначені послуги в тому числі і відповідачу, та нараховує плату за них, а також формує і надає споживачам рахунки на оплату комунальних послуг, згідно затверджених уповноваженими органами тарифів, зокрема, рахунки на оплату послуг з централізованого опалення і постачання гарячої води.
Також встановлено, що згідно наданого позивачем розрахунку, за відповідачем ОСОБА_1 рахується заборгованість по наданим їй послугам з централізованого опалення, яка утворилася за період з жовтня 2016 року по липень 2020 року, на суму 117 083,06 грн. (а.с.6).
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості по житлово-комунальним послугам та штрафних санкцій за прострочення виконання грошового зобов`язання на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, застосувавши до цих вимог позовну давність за заявою відповідача.
Однак повністю з такими висновками суду погодитись не можна, виходячи з наступного.
Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.
Відповідно до ч.ч. 2-4 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем.
Виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація).
Відносини між учасниками правовідносин в сфері надання житлово-комунальних послуг, зокрема, в частині надання послуг з центрального опалення врегульовано нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та положеннями Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630.
Відповідно до п. 11 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - Правила) у разі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, де окремі квартири обладнані квартирними засобами обліку, споживач, який не має квартирних засобів обліку, оплачує послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку, не враховуючи витрати води виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показаннями усіх квартирних засобів обліку. Різниця розподіляється між споживачами, які не мають квартирних засобів обліку, пропорційно кількості мешканців квартири в разі відсутності витоків із загальнобудинкової мережі, що підтверджується актом обстеження, який складається виконавцем у присутності не менш як двох мешканців будинку.
Відповідно до п.18 Правил, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.
Згідно із п. 21 Правил, у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання, з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалювальної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та додатково за перевищення розрахункової потужності приладів опалення (радіаторів) згідно з законодавством.
Згідно із п. 30 Правил, споживач зобов`язаний: 1) оплачувати послуги в установлені договором строки; 2) забезпечувати доступ до мережі, арматури, квартирних засобів обліку, розподільчих систем представника виконавця за наявності в нього відповідного посвідчення: для ліквідації аварій - цілодобово; для встановлення і заміни санітарно-технічного та інженерного обладнання, проведення технічного і профілактичного огляду, зняття контрольних показників квартирних засобів обліку - згідно з умовами договору; 3) дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг; 4) забезпечувати цілісність квартирних засобів обліку та не втручатися в їх роботу; 5) у разі несвоєчасного внесення плати за послуги сплачувати пеню у встановлених законом та договором розмірі; 6) виконувати інші обов`язки відповідно до законодавства.
Згідно із п. 5) ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Зміст положення частини четвертої статті 319 ЦК України про те, що власність зобов`язує, яке має більш загальний характер, фактично розкривається через закріплений у наступній частині цієї статті принцип, що забороняє власникові використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.
Крім того, згідно зі ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно із ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
З матеріалів справи вбачається, що в зв`язку з неналежною сплатою коштів за надані послуги, у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість по централізованому опаленню за період із жовтня 2016 року по липень 2020 року в розмірі 117 083,06 грн.
Враховуючи викладене та на підставі вищенаведених правових норм, законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за надані послуги в межах позовної давності в обчисленому судом розмірі - 55 214 грн. 86 коп., оскільки відповідач, як власник квартири, порушила свій обов`язок нести витрати по її утриманню.
Доказів, які б спростували визначений позивачем розмір заборгованості, відповідач в ході судового розгляду справи не надала, як і не надала допустимих доказів належного виконання нею зобов`язань по сплаті за житлово-комунальні послуги.
З огляду на викладене рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за послуги з централізованого опалення ухвалене судом з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Правильним є і рішення суду в частині наявності підстав для застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України до спірних правовідносин, оскільки між сторонами виникло грошове зобов`язання, у якому відповідач зобов`язаний сплатити позивачу певну грошову суму, а позивач має право вимагати її сплати від відповідача.
Враховуючи те, що відповідач, як боржник, прострочив виконання грошового зобов`язання, правильним є рішення суду в частині стягнення з нього на користь позивача суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.
Разом з тим, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення в цій частині, допустив помилку у визначенні розміру цих сум, що вбачається з наступного.
Згідно Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19)" (№530-ІХ від 17.03.2020 року), на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов 'язаних із поширенням коронавірусної хвороби (СОVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.
Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 року зі змінами "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу СОVID-19", з 03.04.2020 року на всій території України запроваджено карантин.    
Зважаючи на те, що на території України з 03.04.2020 року було запроваджено карантин, на період дії якого Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19)" (№530-ІХ від 17.03.2020 року) заборонено нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги, нарахування та стягнення судом 3% річних та інфляційних втрат за період з 03.04.2020 року по 09.12.2020 року на суму боргу з централізованого опалення - 55 214,86 грн., на думку колегії суддів є помилковим та порушує норми матеріального права.
З урахуванням викладеного, рішення суду в частині розміру 3% річних та інфляційних втрат підлягає зміні шляхом перерахування розмірів цих сум з виключенням з періоду обрахунку періоду з 03.04.2020 року по 09.12.2020 року, протягом якого штрафні санкції не нараховуються в силу імперативної вказівки закону.
Згідно розрахунків колегії, розмір інфляційних втрат за період з 09.12.2017 року по 03.04.2020 року становить 9 228,82 грн., а розмір 3% річних за період з 09.12.2017 року по 03.04.2020 року становить 3 838,02 грн. З урахуванням наведеного рішення суду в частині розміру вищевказаних сум підлягає зміні, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в цій частині визнаються апеляційним судом обґрунтованими.  
Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що судом не застосовано позовну давність, про що вона просила у заяві, спростовуються змістом судового рішення, з якого вбачається, що суд застосував позовну давність та в її межах частково задовольнив позовні вимоги позивача, зменшивши розмір сум, які він просив стягнути з відповідача.
Необгрунтованими є і доводи скарги про відмову у стягненні заборгованості з підстав неукладення між сторонами договору про надання послуг із централізованого опалення, оскільки відсутність письмового договору не являється підставою для відмови у стягненні заборгованості по житлово-комунальним послугам, які надавалися позивачем та споживалися відповідачем, як власником квартири АДРЕСА_1 .
Відхиляються колегією суддів і доводи скарги про те, що відповідач не отримувала послуги з централізованого опалення, оскільки мешкала за кордоном, а у квартирі були відсутні опалювальні прилади, зважаючи на те, що сам по собі факт проживання відповідача за кордоном не свідчить про ненадання позивачем та неотримання відповідачем послуг з централізованого опалення належної відповідачу квартири. Крім того, діючимзаконодавством не передбачено можливості звільнення споживача, у разі його тимчасової відсутності у житловому приміщенні, від оплати за опалення. Так, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»  споживач має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг.
Що стосується відсутності в квартирі опалювальних приладів (радіаторів), то ці доводи апеляційної скарги відповідача спростовуються наступним.
Обслуговування, утримання та експлуатацію багатоповерхового житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 на підставі Акту від 28.07.2015 року прийому-передачі житлового будинку в обслуговування від Забудовника (TOB «ТМО «Ліко-Холдінг») здійснює ТОВ «Ліко-житлосервіс». 
З відповіді ТОВ «Ліко-житлосервіс» від 13.05.2021 року за №301 на запит адвоката Жидченко К.П. вбачається, що згідно технічної документації (додається), на момент приймання ТОВ «Ліко-житлосервіс» на обслуговування зазначеного будинку квартира 458 була обладнана пристроями опалення (радіаторами №22KV-500-1000, №22KV-500-800, №22KV-500-720) у кількості 7 шт. 
Тобто, квартира, яка належить відповідачу, з моменту введення будинку в експлуатацію була обладнана пристроями опалення, що спростовує посилання відповідача про відсутність цих пристроїв у квартирі.
Крім того, матеріали справи не містять доказів відключення квартири відповідача у встановленому законом порядку від централізованого опалення.
Між тим, п.25 Правил 630 встановлено, що самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у своїй Постанові від 14.04.2020 року по справі № 908/1349/19 зазначив, що «самовільне відключення споживача від внутрішньобудинкових систем опалення або здійснення такого відключення з порушенням встановленої законодавством процедури не припиняє статусу такого суб`єкта як споживача відповідних комунальних послуг, не звільняє його від необхідності укладення договору на постачання таких послуг та їх оплати».
Аналогічна позиція викладена й у Постанові Верховного Суду у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.10.2019 року у справі №703/69/16-ц.
При цьому слід зазначити, що відключення споживача від мереж централізованого опалення (навіть у встановленому законодавством порядку) не є підставою для звільнення споживача від оплати централізованого опалення місць загального користування (Постанова КЦС/ВС у справі № 311/3489/18 від 22.12.2020).
Інших доводів, які б спростували законність та обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції у цій частині рішення, апеляційна скарга відповідача не містить.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.    
Оскільки суд першої інстанції, дійшовши правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за надані житлово-комунальні послуги, 3% річних та інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання, допустив помилку при визначенні розміру 3% річних та інфляційних втрат, рішення суду в цій частині підлягає зміні шляхом зменшення розміру цих сум: 3% річних з 4 974 грн. 00 коп. до 3 838 грн. 02 коп., інфляційні втрати з 9 255 грн. 60 коп. до 9 228 грн. 82 коп. В іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін, як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.  
В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  - задовольнитичастково. 
 
Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 25 березня 2021 року змінити в частині розміру 3% річних, інфляційних втрат та загального розміру заборгованості, стягнутих з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплопостачсервіс»,зменшивши розмір 3% річних з 4 974 грн. 00 коп. до 3 838 грн. 02 коп., розмір інфляційних втрат з 9 255 грн. 60 коп. до 9 228 грн. 82 коп.та загальний розмір заборгованості з 69 444 грн. 46 коп. до 68 281 грн. 70 коп.
 
В іншій частині рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 25 березня 2021 року залишити без змін.
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
 
    Суддя-доповідач:
 
    Судді: