ОКРЕМА ДУМКА
суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду 
Гончарової І.А., Хохуляка В.В.

14 липня 2021 року 
Київ
справа №9901/260/19
адміністративне провадження №П/9901/260/19

щодо рішення Верховного Суду від 14 липня 2021 року, ухваленого колегією суддів Касаційного адміністративного суду у справі №9901/260/19 за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Вищої ради правосуддя про визнання протиправними і скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії.

Короткий виклад історії справи

06 травня 2019 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Верховного Суду як суду першої інстанції з позовною заявою до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККС України, Комісія, відповідач), Вищої ради правосуддя (далі - ВРП, відповідач), в якому просив:

визнати протиправним та скасувати повністю рішення ВРП №1018/о/15-19 від 04 квітня 2019 року про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Господарського суду Дніпропетровської області;

визнати протиправним і скасувати повністю рішення ВККС України №1814/ко-18 від 10 жовтня 2018 року про відмову ОСОБА_1 в допуску до другого етапу кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді та про внесення до ВРП подання з рекомендацією про його звільнення з посади судді Господарського суду Дніпропетровської області;

поновити ОСОБА_1 в статусі, на посаді та в правах судді Господарського суду Дніпропетровської області з 05 квітня 2019 року, зобов`язавши ВРП повернути до ВККС України подання №21-6866/18 від 09 листопада 2018 року для перегляду ВККС України у пленарному складі результатів виконаного учасником іспиту практичного завдання із застосуванням інших засобів оцінювання відповідності судді Господарського суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 займаній посаді за критерієм компетентності.

На обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначав, що прийняті відповідачами з грубим порушенням встановленого законом порядку оцінювання судді на відповідність займаній посаді спірні рішення є протиправними, немотивованими й такими, що не відповідають вимогам частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Позивач стверджував, що при здійсненні ВРП розгляду подання ВККС України з рекомендацією щодо звільнення ОСОБА_1 з займаної посади нею не було проведено перевірки обґрунтованості рішення Комісії, а в самому оспорюваному рішенні від 04 квітня 2019 року №1018/о/15-19 Рада повністю повторила висновок доповідача, не оцінивши та не взявши до уваги наведені позивачем на свій захист доводи, у тому числі про незадовільний стан здоров`я, в якому ним виконувався іспит.

Відповідач (ВРП) у письмовому відзиві від 24 травня 2019 року №19600/о/9-19 на позовну заяву просив залишити її без задоволення та вказував на законність прийнятого ним рішення, оскільки як Основним Законом України, а саме підпунктом 4 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України, так і пунктом 20 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402 передбачено обов`язок, зокрема, суддів, яких призначено на посаду безстроково до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» від 02 червня 2016 року №1401-VIII, пройти кваліфікаційне оцінювання та визначено, що підставою для звільнення такого судді з займаної посади є виявлення за результатами оцінювання його невідповідності цій посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання. Відповідачем вказано, що суддя Господарського суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 за результатами складання анонімного письмового тестування отримав - 54 бали, а за виконання практичного завдання - 39,5 бала, що є меншим за мінімально допустимий бал, тобто є таким, що не склав іспиту й не міг бути допущеним до другого етапу кваліфікаційного оцінювання «Дослідження досьє та проведення співбесіди».

Відповідач (ВККС України) в письмовому відзиві від 24 травня 2019 року №19-2926/19 на позовну заяву проти доводів та вимог останньої заперечив й просив залишити її без задоволення, зазначаючи, що процедура кваліфікаційного оцінювання стосовно ОСОБА_1 була призначена та проведена в порядку і відповідно до вимог чинного законодавства України, дії Комісії повністю відповідають нормам Закону №1402 та нормативних актів, прийнятих нею на основі положень зазначеного Закону, будь-які порушення прав, свобод чи законних інтересів позивача як учасника процедури кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді відсутні.

Короткий зміст установлених обставин

Указом Президента України від 13 серпня 2002 року №712/2002 ОСОБА_1 призначено на посаду судді Господарського суду Дніпропетровської області, а постановою Верховної Ради України від 20 березня 2008 року №237-VI обрано на посаду судді цього ж суду безстроково.

Рішенням Комісії у пленарному складі від 01 лютого 2018 року №8/зп-18 призначено кваліфікаційне оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді за списком згідно з додатком 1 (до якого під №1202 включено ОСОБА_1 ); встановлено черговість етапів проведення кваліфікаційного оцінювання: перший етап - складення іспиту, другий етап - дослідження досьє та проведення співбесіди; залучено до роботи кваліфікаційної палати Комісії членів палати з питань добору і публічної служби суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 для цілей проведення призначеного цим рішенням кваліфікаційного оцінювання окремих суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді.

Рішенням Комісії у складі кваліфікаційної палати із залученням палати з питань добору і публічної служби суддів від 02 березня 2018 року №33/зп-18 визначено графік проведення іспиту: 13 квітня 2018 року - для суддів місцевих судів (господарська спеціалізація), у тому числі щодо позивача, встановлено мінімально допустимий бал іспиту - 50 відсотків від максимально можливого балу у разі набрання суддею: 50 і більше відсотків від максимально можливого балу за складення анонімного письмового тестування; 50 і більше відсотків від максимально можливого балу за виконання практичного завдання.

25 травня 2018 року Комісією у складі кваліфікаційної палати із залученням палати з питань добору і публічної служби суддів прийнято рішення №118/зп-18 про призначення проведення тестування особистих морально-психологічних якостей і загальних здібностей у межах кваліфікаційного оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді, призначеного, зокрема, рішенням Комісії від 01 лютого 2018 року №8/зп-18 (щодо ОСОБА_1 тестування призначено на 12 червня 2018 року).

Рішенням Комісії від 07 червня 2018 року №129/зп-18 затверджено кодовані результати складеного суддями 13 квітня 2018 року анонімного письмового тестування (додаток 1) та виконаного практичного завдання (додаток 2) в межах процедури кваліфікаційного оцінювання суддів на відповідність займаній посаді, а також декодовані результати першого етапу оцінювання «Іспит» (додаток 3). Згідно з вказаним рішенням, позивач за результатами анонімного письмового тестування набрав 54 бали, а за результатами виконаного практичного завдання - 39,5 бала.

03 липня 2018 року позивач направив на адресу ВККС України заяву, в якій, посилаючись на незадовільний стан здоров`я під час проходження іспиту, просив надати можливість повторно пройти (перездати) перший етап кваліфікаційного оцінювання "Іспит" у повному обсязі або лише другий етап іспиту - виконання практичного завдання, набрана кількість балів з якого стала недостатньою для подальшого проходження кваліфікаційного оцінювання; надати дозвіл на подальше проходження кваліфікаційного оцінювання в повному обсязі; здійснити розгляд питання щодо можливості врахування результатів тестів особистих морально-психологічних якостей та загальних здібностей, отриманих 12 червня 2018 року, під час проходження етапу кваліфікаційного оцінювання «Дослідження досьє та співбесіда».

10 жовтня 2018 року ВККС України ухвалено рішення №1814/ко-18, яким визначено, що суддя Господарського суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 не склав іспит для суддів місцевих та апеляційних судів, призначений рішенням Комісії від 02 березня 2018 року №33/зп-18; відмовлено судді Господарського суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 у допуску до другого етапу кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді "Дослідження досьє та проведення співбесіди", призначеного рішенням Комісії від 01 лютого 2018 року №8/зп-18, за результатами іспиту суддів місцевих та апеляційних судів; визнано суддю Господарського суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 таким, що не відповідає займаній посаді; вирішено внести до ВРП подання з рекомендацією про звільнення з посади Господарського суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 

20 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернувся до ВККС України із заявою про перегляд рішення від 10 жовтня 2018 року №1814/ко-18 про звернення до ВРП з рекомендацією, скасування цього рішення та розгляд питання про повторне проходження позивачем першого етапу кваліфікаційного оцінювання суддів.

Відповідачем (ВККС України) 11 березня 2019 року на заяву ОСОБА_1 від 20 лютого 2019 року листом за №31кп-309/18 надано відповідь, в якій зазначено, що повноваження Комісії щодо перегляду та скасування рішення Комісії від 10 жовтня 2018 року №1814/ко-18 Законом не передбачені, крім того листом від 20 березня 2019 року №31кп-309/18 позивача у відповідь на його заяви повідомлено про те, що 09 листопада 2018 року до Вищої ради правосуддя направлено рішення про внесення подання з рекомендацією про звільнення його з посади судді; до того ж, проходження повторно етапу кваліфікаційного оцінювання "Складення іспиту" у зв`язку із набранням за результатом виконання практичного завдання менше мінімально допустимого балу нормативно-правовими актами не передбачено.

04 квітня 2019 року ВРП, розглянувши подання ВККС України від 10 жовтня 2018 року №1814/ко-18, прийняла рішення №1018/о/15-19 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Господарського суду Дніпропетровської області на підставі підпункту 4 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України», згідно з яким позивача звільнено з посади судді Господарського суду Дніпропетровської області.

Не погодившись із вказаними рішеннями ВККС України та ВРП, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Рішенням Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 14 липня 2021 року позов ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Вищої ради правосуддя про визнання протиправними і скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. 

Визнано протиправним та скасовано рішення Вищої ради правосуддя №1018/о/15-19 від 04 квітня 2019 року про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Господарського суду Дніпропетровської області на підставі підпункту 4 пункту 16-1 розділу XV "Перехідні положення" Конституції України. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Підстави та мотиви для висловлення окремої думки

Відповідно до частин першої, третьої статті 34 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) усі питання, що виникають під час колегіального розгляду адміністративної справи, вирішуються більшістю голосів суддів. Суддя, не згодний із судовим рішенням за наслідками розгляду адміністративної справи, може письмово викласти свою окрему думку.

Із рішенням Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 14 липня 2021 в частині визнання протиправним та скасування рішення Вищої ради правосуддя №1018/о/15-19 від 04 квітня 2019 року про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Господарського суду Дніпропетровської області на підставі підпункту 4 пункту 16-1 розділу XV "Перехідні положення" Конституції України не погоджуємось, виходячи з наступного.

Згідно статті 126 Конституції України незалежність і недоторканість судді гарантується Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої, другої статті 112  Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII (далі - Закон № 1402-VIII) суддя може бути звільнений з посади виключно з підстав, визначених частиною шостою статті 126 Конституції України. Рішення про звільнення судді з посади ухвалює Вища рада правосуддя у порядку, встановленому Законом України «Про Вищу раду правосуддя».

Статтею 1 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII (далі - Закон № 1798-VIII) передбачено, що ВРП є колегіальним, незалежним конституційним органом державної влади та суддівського врядування, який діє в Україні на постійній основі для забезпечення незалежності судової влади, її функціонування на засадах відповідальності, підзвітності перед суспільством, формування доброчесного та високопрофесійного корпусу суддів, додержання норм Конституції і законів України, а також професійної етики в діяльності суддів і прокурорів.

Згідно з підпунктом 4 пункту 16-1розділу ХV «Перехідні положення» Конституції України з дня набрання чинності Законом України від 02 червня 2016 року № 1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» (далі - Закон № 1401-VIII) відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом № 1401- VIII, має бути оцінена в порядку, визначеному законом. Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади. Порядок та вичерпні підстави оскарження рішення про звільнення судді за результатами оцінювання встановлюються законом.

Пунктом 20 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII визначено, що відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом № 1401- VIII, оцінюється колегіями ВККС України у порядку, визначеному цим Законом. Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади за рішенням ВРП на підставі подання відповідної колегії ВККС України.

На виконання вимог Закону № 1402-VIII, рішенням Комісії від 03 листопада 2016 року № 143/зп-16 затверджено Положення, а рішенням ВККС від 04 листопада 2016 року № 144/зп-16 затверджено Порядок проведення іспиту та методику встановлення його результатів у процедурі кваліфікаційного оцінювання.

Відповідно до пунктів 7 - 9 глави 6 розділу ІІ Положення суддя (кандидат на посаду судді), який за результатами складення анонімного письмового тестування набрав менше мінімально допустимого бала, на підставі відповідного рішення Комісії не допускається до виконання практичного завдання, припиняє участь у кваліфікаційному оцінюванні та визнається таким, що не підтвердив здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді. Суддя (кандидат на посаду судді), який за результатами виконання практичного завдання набрав менше мінімально допустимого бала, допускається до наступного етапу кваліфікаційного оцінювання у разі набрання ним мінімально допустимого бала іспиту. Суддя (кандидат на посаду судді), який за результатами етапу «Іспит» набрав менше мінімально допустимого бала, на підставі відповідного рішення Комісії не допускається до етапу «Дослідження досьє та співбесіда», припиняє участь у кваліфікаційному оцінюванні та визнається таким, що не підтвердив здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді або відповідність займаній посаді.

Пунктом 12 розділу ІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1798-VIII визначено, що питання про звільнення судді з підстави, визначеної підпунктом 4 пункту 16-1розділу ХV «Перехідні положення» Конституції України, розглядаються на засіданні ВРП у пленарному складі на підставі подання ВККС у порядку, визначеному статтею 56 цього Закону. Оскарження рішення про звільнення судді за результатами оцінювання відбувається в порядку, встановленому статтею 57 цього Закону.

У свою чергу, частинами першою, шостою статті 56 вказаного Закону передбачено, що питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 2, 3, 5 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України, розглядається на засіданні ВРП та за результатами такого розгляду ухвалюється вмотивоване рішення.

Частиною другою статті 57 Закону № 1798-VIII встановлено, що рішення ВРП про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 3 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України, може бути оскаржене та скасоване виключно з таких підстав:

1) склад ВРП, який ухвалив відповідне рішення, не мав повноважень його ухвалювати;

2) рішення не підписано будь-ким зі складу членів ВРП, які брали участь у його ухваленні;

3) рішення не містить посилань на визначені законом підстави звільнення судді та мотиви, з яких ВРП дійшла відповідних висновків.

Згідно із частиною першою статті 5, частиною другою статті 30 Закону № 1798-VIII, Вища рада правосуддя складається з двадцяти одного члена. Її засідання у пленарному складі є повноважним, якщо в ньому бере участь більшість від складу ВРП.

Наявні в матеріалах справи документи, зокрема витяг з протоколу засідання ВРП від 04 квітня 2019 року № 25  та копія оскаржуваного рішення ВРП, свідчать про те, що це рішення ухвалене у спеціальному приміщенні (нарадчій кімнаті) повноважним складом ВРП та підписано всіма її членами, які брали участь у його ухваленні.

Отже, підстав, визначених пунктами 1 та 2 частини другої статті 57 Закону № 1798-VIII, для скасування оскаржуваного рішення Вищої ради правосуддя немає.

Щодо відповідності рішення ВРП від 04 квітня 2019 року №1018/о/15-19 пункту 3 частини другої статті 57 Закону № 1798-VIII, вважаємо, що це рішення містить конкретну підставу звільнення позивача, визначену Конституції України, є вмотивованим та обґрунтованим. 

Так, підставою для звільнення ОСОБА_1 з посади судді було рішення ВККС України від 10 жовтня 2018 року № 1814/ко-18, яким: визначено, що суддя Господарського суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 не склав іспиту; відмовлено йому у допуску до другого етапу кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді "Дослідження досьє та проведення співбесіди"; визнано суддю ОСОБА_1 таким, що не відповідає займаній посаді та внесено до ВРП подання з рекомендацією про звільнення з посади судді Господарського суду Дніпропетровської області.

Вищою радою правосуддя було встановлено, що за результатами складання анонімного письмового тестування суддя Господарського суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 набрав 54 бали, а за результатами виконаного практичного завдання - 39,5 бала, що є нижчим мінімально допустимого балу іспиту. 

Також ВРП встановила, що суддя ОСОБА_1 із заявою про перегляд рішення ВККС України від 07 червня 2018 року №129/зп-18, яким визначено результати виконання ним практичного завдання, не звертався. У задоволенні інших заяв Комісією відмовлено.

Вказані обставини відображені у оскаржуваному рішенні Вищої ради правосуддя. 

Керуючись абзацом другим пункту 20 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII, яким передбачено, що виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади за рішенням ВРП на підставі подання відповідної колегії ВККС України, Вища рада правосуддя вирішила звільнити суддю Господарського суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 на підставі підпункту 4 пункту 16-1 розділу XV "Перехідні положення" Конституції України.

Слід окремо зауважити, що суд відхилив доводи позивача щодо протиправності рішення ВККС України №1814/ко-18 від 10 жовтня 2018 року про відмову ОСОБА_1 в допуску до другого етапу кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді та про внесення до ВРП подання з рекомендацією про його звільнення з посади судді Господарського суду Дніпропетровської області та в цій частині у задоволенні позовних вимог відмовив.

Щодо посилань позивача про незадовільний стан його здоров`я під час проходження іспиту, вважаємо за необхідне зазначити наступне. 

Відповідно до пояснень ОСОБА_1 , 03 липня 2018 року він звернувся до ВККС України із заявою, у якій, посилаючись на незадовільний стан здоров`я під час проходження іспиту, просив надати можливість повторно пройти (перездати) перший етап кваліфікаційного оцінювання. До вказаної заяви ним додавались копії медичних довідок від 10 квітня 2018 року, 12 квітня 2018 року та 19 квітня 2018 року.

Разом з тим, слід звернути увагу, що ні до 13 квітня 2018 року (дата складання анонімного письмового тестування та виконання практичного завдання), ні під час складання даного іспиту, як стверджує сам позивач, він не звертався до Комісії із заявами та не повідомляв про незадовільний стан свого здоров`я. 

Згідно матеріалів справи, пояснень позивача та представників позивача, станом на 07 червня 2018 року (дату прийняття рішення Комісії, яким затверджено кодовані результати складеного суддями 13 квітня 2018 року анонімного письмового тестування та виконаного практичного завдання, а також декодовані результати першого етапу оцінювання «Іспит») звернень ОСОБА_1 з повідомленнями про незадовільний стан здоров`я до ВККС України не надходило.

Як пояснив у судовому засіданні позивач, неподання таких звернень до ВККС України пов`язано з тим, що він «не в повній мірі усвідомлював свій фізичний та психологічний стан, переоцінив свої можливості з врахуванням стану здоров`я». 

Згідно показань свідка ОСОБА_9 , яка була колегою ОСОБА_1 й також 13 квітня 2018 року проходила кваліфікаційне оцінювання, перед початком іспиту вона поцікавилась його станом здоров`я, оскільки він «погано виглядав», на що ОСОБА_1 повідомив, що почувається незадовільно, але сподівається, що складе іспит.

Підпунктом 3 пункту 4.4.3 Регламенту ВККС України передбачено, що учасники засідання, присутність яких є обов`язковою, зобов`язані завчасно письмово повідомити Комісію про неможливість явки та про причину неявки на засідання засобами поштового чи факсимільного зв`язку, а також надати документ, що свідчить про поважні причини неявки, в разі його наявності.

Відповідно ж до абзацу 3 пункту 13 розділу III Положення №143 про причини неявки суддя зобов`язаний письмово повідомити Комісію протягом п`яти робочих днів після виходу на роботу або припинення дії обставин, які були причиною неявки на кваліфікаційне оцінювання, а також звернутися до Комісії з письмовою заявою для встановлення строків проведення стосовно нього кваліфікаційного оцінювання.

Отже, позивач, зважаючи на наявність у нього нормативно визначеної можливості для непроходження кваліфікаційного оцінювання 13 квітня 2018 року, вирішив складати іспит, що свідчить про його власне волевиявлення.

Позивачу був відомий зміст пункту 13 розділу ІІІ Положення, яким надається судді право не з`явитись у призначений для кваліфікаційного оцінювання день для складання іспиту в разі наявності поважних на те причин. Це право збалансовує обов`язок пройти кваліфікаційне оцінювання у визначений ВККС України період та спрямоване на забезпечення справедливого балансу інтересів тих суддів, які повинні пройти кваліфікаційне оцінювання, але не мають поважних причин не з`явитися для складання іспиту, з тими суддями, які теж повинні пройти кваліфікаційне оцінювання, але мають поважні причини не складати іспит у визначений для них день. Зазначеним правом позивач не скористався, за власним бажанням прийняв участь у проведенні кваліфікаційного оцінювання та з`явився у визначений день для складання іспиту, результат якого його не задовольнив і зумовив настання негативних наслідків.

Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 квітня 2021 року у справі № 9901/2/20, погоджуючись пройти відповідну процедуру оцінювання, суддя міг передбачати, що його наслідки можуть бути як позитивними, так і негативними. Позивач не міг не усвідомлювати наслідки, що можуть настати через негативний результат за кваліфікаційний іспит. Небажання скористатися правом не з`явитися для складання іспиту у день його проведення з огляду на той стан, що міг бути оцінений як поважна причина такої неявки, не створює можливості повторно пройти кваліфікаційне оцінювання. Створення такої можливості було би невідповідним, непропорційним, несправедливим щодо інших суддів, які, як і позивач, теж отримали негативний результат за іспит.

Висновки

З огляду на викладене вважаємо, що у  задоволенні позовної вимоги про визнання протиправним та скасування рішення ВРП №1018/о/15-19 від 04 квітня 2019 року про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Господарського суду Дніпропетровської області необхідно відмовити. У задоволенні позову ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Вищої ради правосуддя про визнання протиправними і скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

………………………

………………………
І.А. Гончарова ,
В.В. Хохуляк
Судді Верховного Суду