ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 липня 2021 року                                                                                      Справа № 902/1094/20 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Бучинська Г.Б. ,  суддя Філіпова Т.Л. 

при секретарі судового засідання Першко А.А.
розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "НАДІЯ АГРО" на рішення Господарського суду Вінницької області від 05 квітня 2021 року в справі №902/1094/20 (суддя - Маслій І.В.)
час та місце ухвалення: 5 квітня 2021 року; м. Вінниця, вул. Пирогова, 29; повний текст рішення складено 14 квітня 2021 року                                                                                                                                                                                                                                                                 
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "НАДІЯ АГРО"
до Дружненської сільської ради Калинівського району Вінницької області
за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Калинівська міська рада
про визнання незаконними рішень та поновлення договору оренди земельної ділянки.
за участю представників сторін:
від Позивача - не з`явився;
від Відповідача - не з`явився;
від Третьої особи - не з`явився.

ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Надія Агро» (надалі – Позивач) звернулося в Господарський суд Вінницької області з позовом до Дружненської сільської ради Калинівського району (надалі – Відповідач) про:
·          визнання незаконним рішення №283 Відповідача 33 сесії 7 скликання від 25 травня 2020 року про відмову в поновленні договору оренди земельної ділянки із земель комунальної власності Дрежненської сільської ради після закінчення строку дії договору оренди;
·          визнання незаконним рішення №300 Відповідача 35 сесії 7 скликання від 14 серпня 2020 року про відмову в поновленні договору оренди земельної ділянки із земель комунальної власності Дрежненської сільської ради після закінчення строку дії договору оренди;
·          поновлення договору оренди земельної ділянки б/н від 1 липня 2010 року, предметом якого є земельна ділянка площею 17,9603 га, кадастровий номер 0521681803:01:011:0040, яка знаходиться в адміністративних межах Дружненської сільської ради, визнати укладеною додаткову угоду, зміст якої висвітлено в прохальній частині позовної заяви (том 1, а.с. 7-12). 

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що Позивачем на адресу Відповідача  направлено лист-повідомлення №264 від 15 травня 2020 року з проектом додаткової угоди до Договору оренди землі. 2 червня 2020 року Позивачем було отримано лист від Відповідача №02-14-105 від 29 травня 2020 року, у якому Відповідач зазначив, що Позивачу  відмовлено в поновленні Договору на новий строк Рішенням Відповідача №283 від  25 травня 2020 року 33 сесії 7 скликання. Не погоджуючись із винесеним Рішенням №23 від 25 травня 2020 року, Позивач повторно, направив на адресу Відповідача лист-повідомлення №338 від 15 липня 2020 року про поновлення Договору з проектом додаткової угоди. При  цьому 4 вересня 2020 року отримано від Відповідача лист №02-14-165 від 25 серпня 2020 року, у якому Відповідач повідомив, що 14 серпня 2020 року на 35 сесії 7 скликання, депутатами Відповідача  відмовлено у поновленні Договору Рішенням Відповідача 35 сесії 7 скликання №300 від 14 серпня 2020 року. Позивач зсилаючись на те, що Відповідач безпідставно, всупереч частинам 4-5 статті 33 Закону України «Про оренду землі», необґрунтовано посилаючись на наявність заяв від жителів с. Дружне про надання їм земель для ведення особистого селянського господарства та їх незгоду із продовженням оренди, відмовив в укладенні додаткової угоди про поновлення Договору на новий строк, звернувся до суду з позовом.
Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 18 лютого 2021 року  залучено до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Калинівську міську раду (надалі – Третя особа).

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 5 квітня 2021 року  в справі  №902/1094/20 в задоволенні позовних вимог відмовлено.  
При ухвалені вказаного рішення, суд першої інстанції виходив з того, що право оренди земельної ділянки за договором оренди земельних ділянок б/н від 1 липня 2010 року, зареєстроване 2 серпня 2010 роуку,   а договір набув чинності саме з моменту його державної реєстрації (підстава - пункт 43 договору б/н від 1 липня 2010 року), а відповідно договір дійсний до 2 серпня 2020 року.
Місцевий господарський суд вказав, що Відповідачем, як розпорядником земельними ділянками, законодавчо закріплена можливість вирішувати юридичну долю земельних ділянок шляхом вчинення дій, які не суперечать нормам чинного законодавства, зокрема в разі закінчення строку дії договору оренди земельної ділянки, надавати перевагу для включення такої земельної ділянки до земель запасу та виносити Рішення про відмову в поновленні на новий строк договору. Таким чином суд першої інстанції прийшов до  висновку, що рішення Відповідача є правомірними.
Окрім того, місцевий господарський суд в своєму рішенні зазначив, що у випадку коли одна зі сторін договору не має наміру досягти домовленості щодо змін орендної плати та інших істотних умов договору, переважне право припиняється, а відтак, зі спливом строку дії договору припиняються і правовідносини сторін, саме тому Відповідачем  не порушено жодних прав Позивача, зокрема,  і переважне право Позивача.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, Позивач звернувся до Північно-західного  апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (том 2, а.с. 107-112), в якій просить скасувати рішення місцевого господарського суду та прийняти нове рішення, яким   задоволити позовні вимоги повністю.
Скаржник вважає, що рішення господарського суду є незаконним та таким, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. На підтвердження своїх доводів, скаржник вказує, що  пунктом 8 Договору оренди визначено, що після закінчення строку договору оренди Позивач  має переважне право перед іншими особами на поновлення його на новий строк, у цьому разі Позивач повинен не пізніше ніж за 10 днів до закінчення строку дії договору повідомити Відповідача про намір продовжити його дію.
Також Позивач акцентує  увагу суду на те, що відповідь на лист Позивача від 15 липня 2020 року про поновлення договору оренди землі, останнім було отримано від Відповідача лише 4 вересня 2020 року, яке датоване 28 серпня 2020 року, тобто з порушенням місячного строку, що є порушенням пункту 1-5 статті 33 Закону України  «Про оренду землі», та є підставою для поновлення договору орнеди на новий строк.
Крім того, апелянт вказав, що  оспорювані ним рішення не відповідають вимогам Земельного Кодексу України, за своїм змістом мають відсилочний характер, у рішеннях не зазначено жодного порушення Позивачем положень чинного законодавства, або ж умов договору, тобто конкретних підстав для відмови у поновленні договору оренди земельної ділянки, як це передбачено положеннями Закону України  «Про оренду землі» на переконання апелянта в оспорюваному рішенні не вказано.
Саме тому, Позивач вважає, що дані обставини свідчать про те, що Відповідач не надав Позивачу у встановлений статтею 33 Закону України «Про оренду землі» місячний строк з дати отримання листа повідомлення Позивача, заперечень щодо продовження договорів оренди землі на змінених умовах.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 14 травня   2021 року було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Позивача     на рішення Господарського суду Вінницької області від 5 квітня  2019 року в справі №902/1094/20.
Ухвалою Північно–західного апеляційного господарського суду від 20 травня 2021 року справу №902/1094/20 призначено до розгляду на 3 червня 2021 року на 14 год 00 хв. (том 2, а.с. 152).
Ухвалою Північно–західного апеляційного господарського суду від 26 травня 2021 року задоволено клопотання Позивача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції з Господарським судом Вінницької області.
На виконання вимог ухвали  Північно–західного апеляційного господарського суду від 14 травня 2021 року Третя особа 1  подала відзив на апеляційну скаргу, в котрому заперечила проти задоволення апеляційної скарги, з підстав, зазначених у відзиві та просила залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зазначив, що Відповідачем не порушено  право Позивача на укладення договору оренди на новий строк, оскільки відсутнє волевиявлення обох сторін на його поновлення.
Ухвалою Північно–західного апеляційного господарського суду від 3 червня 2021 року розгляд апеляційної скарги було відкладено на 30 червня 2021 року об 15:00 год, з підстав, наведених у даній ухвалі.
Ухвалою Північно–західного апеляційного господарського суду від 30 червня 2021 року розгляд апеляційної скарги було відкладено на 13 липня 2021 року об 14:00 год, з підстав, наведених у даній ухвалі.
В судове засідання від   13 липня  2021 року представники Позивача та Відповідача  не прибули,   про дату,   час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені у встановленому законом порядку.
Частиною 1   статті 202 Господарського процесуального кодексу  України       передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. 
Разом   з тим,   суд констатує, що   ухвалою суду від   30 червня 2021 року, сторони повідомлялися про   дату,   час та місце   розгляду справи (в розумінні   частини 2 статті 120 ГПК України) та не викликалися (в розумінні частини 1   статті 120 ГПК України). З огляду на що, колегія апеляційного господарського суду вбачає за можливим розглядати дану апеляційну скаргу без участі представників Позивача та Відповідача  за наявними в матеріалах справи доказами, тим більше з огляду на закінчення стоку розгляду апеляційної скарги та повторної неявки обох сторін.
Частинами 11, 12 статті 270 ГПК України, яка визначає порядок розгляду апеляційної скарги, встановлено, що суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
В той же в силу дії пункту 2 частини 3 статті 202 ГПК України,  якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.
Суд апеляційної інстанції враховуючи факт повторної  неявки    представників сторін та учасників справи, в зв`язку з чим констатує наявність підстав для застосування пункту 2 частини 3 статті 202 ГПК України.
Відповідно суд апеляційної інстанції вважає можливим розглянути апеляційну скаргу без участі представників Позивача, Відповідача та Третьої особи.
Дослідивши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу Відповідача слід залишити без задоволення. При цьому суд апеляційної інстанції виходив з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 1 липня 2010 року між Позивачем та Відповідачем  укладено Договір оренди землі №б/н (надалі – Договір; том 1, а.с. 35-40).
Відповідно до пункту 1 Договору, Відповідач передав Позивачу у строкове платне користування терміном на 10 років, земельну ділянку площею 17,9603 га кадастровий номер 0521681803:01:011:0040, яка знаходиться в адміністративних межах Дружненської сільської ради Калинівського району Вінницької області.
Пунктом 8 договору передбачено, що після закінчення строку Договору оренди Позивач має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі Позивач повинен не пізніше ніж за 10 днів до закінчення строку дії Договору повідомити письмово Відповідача  про намір продовжити його дію.
Державну реєстрацію Договору, проведено Вінницькою регіональною філією ДП «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» (Калинівський районний відділ), 2 серпня 2010 року за № 041004100209. 
1 липня 2014 року до Договору сторонами було укладено додаткову угоду, якою внесено зміни до Договору в частині розміру нормативно грошової оцінки земельної ділянки та орендної плати, інші умови Договору залишились незмінними. Право користування (інше речове право), у зв`язку із укладенням сторонами додаткової угоди зареєстровано у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 23 березня 2015 року за індексним номером 9143124 (том 1, а.с. 46).
Позивачем на адресу Відповідача  направлено лист-повідомлення №264 від 15 травня 2020 року з проектом додаткової угоди до Договору оренди землі, який отримано  Відповідачем 20 травня 2020 року, про що свідчить підпис голови сільської ради на листі (том 1, а.с. 17-18).
2 червня 2020 року Позивачем було отримано лист від Відповідача №02-14-105 від 29 травня 2020 року, у якому Відповідач повідомив Позивача про те, що Позивачу  відмовлено в поновленні Договору на новий строк у зв`язку із тим, що значна кількість жителів громади не реалізувала своє право на безоплатне отримання землі і просить надати у власність земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства (том 1, а.с. 24).
Разом з листом, Відповідачем надіслано Рішення Відповідача №283 від  25 травня 2020 року 33 сесії 7 скликання «Про відмову в поновленні оренди земельної ділянки із земель комунальної власності Дружненської сільської ради після закінчення строку дії договору оренди» (надалі – Рішення №283; том 1, 25). За умовами Рішення №283, депутати Дружненської сільської ради вирішили: відмовити Позивачу в поновленні договору оренди земельної ділянки на новий строк площею 17,9603 га., із земель комунальної власності, яка знаходиться в адміністративних межах Дружненської сільської ради, Калинівського району Вінницької області, кадастровий номер: 0521681803:01:011:0040 після закінчення Договору 2 серпня 2020 року; на черговій сесії розглянути питання задоволення заяв громадян, щодо реалізації їх права на безоплатне отримання землі для ведення ОСГ із земель комунальної власності, яка знаходиться в адміністративних межах Дружненської сільської ради Калинівського району Вінницької області, кадастровий номер: 0521681803:01:011:0040 площею 17,9603 га.
Не погоджуючись із винесеним Рішенням №238, Позивач повторно, направив на адресу Відповідача лист-повідомлення №338 від 15 липня 2020 року про поновлення Договору з проектом додаткової угоди, який також було отримано наручно сільським головою Відповідача (Малогулко Н.Б.),  що  підтверджується його підписом на листі (том 1, а.с. 26).
У листі-повідомленні, Позивач звернувся до Відповідача із пропозицією поновити Договір на умовах визначених в додатковій угоді та повідомив Відповідача про те, що Позивач готовий до спільного опрацювання та узгодження істотних умов Договору, а тому, у разі виникнення у Відповідача пропозицій щодо зміни істотних умов Договору, які викладені у Додатковій угоді, письмово повідомити Позивача про такі умови.
Як вказує Позивач, 4 вересня 2020 року він отримав від Відповідача лист №02-14-165 від 25 серпня 2020 року, у якому Відповідач повідомив Позивача про те, що 14 серпня 2020 року на 35 сесії 7 скликання, депутатами Відповідача  відмовлено у поновленні Договору. При цьому, у листі Відповідач зазначив, що на думку депутатів Позивач не порушував умов Договору і має переважне право на оренду землі, але даною земельною ділянкою заплановано задовільнити право жителів громади на безкоштовну приватизацію (том 1, а.с. 33).
Крім того, Позивачем було отримано копію Рішення Відповідача 35 сесії 7 скликання №300 від 14 серпня 2020 року, за умовами якого депутати повторно відмовили Позивачеві у поновленні Договору, у зв`язку з тим, що значна кількість жителів громади не реалізувала своє право на безоплатне отримання землі і просить надати у власність земельні ділянки (том 1, а.с. 34).
Позивач зсилаючись на те, що Відповідач безпідставно, всупереч частинам 4-5 статті 33 Закону України «Про оренду землі», необґрунтовано посилаючись на наявність заяв від жителів с. Дружне про надання їм земель для ведення особистого селянського господарства та їх незгоду із продовженням оренди, відмовив в укладенні додаткової угоди про поновлення Договору на новий строк, звернувся до суду за захистом порушеного, на його думку права,  з позовом у даній справі.

Аналізуючи встановлені обставини справи та переглядаючи спірні правовідносини на предмет наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції приймає до уваги наступні положення діючого законодавства з урахуванням фактичних обставин справи.
За змістом  статті 15 Цивільного кодексу України  право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено  статтею 16 цього Кодексу.
Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.
Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.
Для визначення предмета позову як способу захисту права чи інтересу важливим є перелік способів захисту цивільного права та інтересу, наведений у  статті 16 Цивільного кодексу України, за змістом якої способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права, припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, тощо. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
У  Рішенні Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року № 18-рп/2004  (справа про охоронюваний законом інтерес) надано офіційне тлумачення поняття "охоронюваний законом інтерес" як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовленого загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкованого у суб`єктивному праві простого легітимного дозволу, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать  Конституції  і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.
Відтак, Позивачем вірно обрано спосіб захисту, порушеного на його думку права, щодо поновлення Договору № 1 та Договору № 2 оренди.
Водночас, частиною 4  статті 124 Земельного кодексу  України    передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.
Згідно    частини 1    статті 626 Цивільного кодексу України,  договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
В силу дії частини 2  статті 792 Цивільного кодексу України  майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договору найму регулюються актами земельного законодавства ЗК України,  Законом України "Про оренду землі".
Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов`язані з орендою землі, є  Закон України "Про оренду землі".
Відповідно до  статті 13 Закону України "Про оренду землі"    під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Об`єктом оренди є земельна ділянка.
Статтею 79 Земельного кодексу України, визначено, що земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.
В силу дії   статті 79-1 Земельного кодексу України  земельна ділянка набуває ознак об`єкта цивільних прав з моменту її формування з присвоєнням кадастрового номера та внесення в Державний земельний кадастр.
  Статтею 33 Закону України "Про оренду землі"  регламентовано поновлення договору оренди землі на новий строк як у випадку реалізації переважного права орендаря перед іншими особами (частини 1- 5 цієї норми), так і у випадку, коли орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди (частина 6 цієї норми).
Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що для застосування положень частини 1  статті 33 Закону України "Про оренду землі"  та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належним чином виконує свої обов`язки за договором; орендар до спливу строку договору повідомив орендодавця у встановлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень і своє рішення.
При цьому, частиною 5 статті 33 Закону України «Про оренду землі» визначено, що орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення із проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.
Частиною 6  статті 33 зазначеного Закону  врегульовано пролонгацію договору на той самий строк і на тих самих умовах, що були передбачені договором, за наявності такого фактичного складу: користування орендарем земельною ділянкою після закінчення строку оренди і відсутність протягом одного місяця заперечення орендодавця проти такого користування (що можна кваліфікувати як "мовчазну згоду" орендодавця на пролонгацію договору).
При цьому, необхідно звернути увагу, що повідомлення орендарем орендодавця про намір скористатися правом на поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною 6  статті 33 Закону України "Про оренду землі", не вимагається. Суть поновлення договору оренди згідно з цією частиною статті саме і полягає у тому, що орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку оренди, а орендодавець, відповідно, не заперечує у поновленні договору, зокрема у зв`язку з належним виконанням договору оренди землі.
Відсутність такого заперечення, як уже зазначалося, може мати прояв у "мовчазній згоді".
У контексті поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною 6  статті 33 Закону України "Про оренду землі", необхідно зауважити, що такий договір може бути поновлено виключно на тих самих умовах і на той самий строк. Тобто орендар не може вимагати поновлення договору оренди землі на інших умовах. 
Щодо прав та обов`язків орендодавця слід акцентувати, що він має право заперечити стосовно поновлення згідно із цією частиною  статті 33 Закону України "Про оренду землі", і таке заперечення має бути заявлено саме протягом одного місяця після закінчення дії договору оренди землі, що безпосередньо випливає зі змісту частини 6 зазначеної статті.
У подальшому, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення дії договору оренди і орендодавець не надав заперечень стосовно поновлення цього договору протягом одного місяця після його закінчення, орендар має право звернутися із вимогою про визнання укладеною угоди про поновлення договору на тих самих умовах і на той самий строк. Орендодавець, у свою чергу, в будь-який час до укладення додаткової угоди стосовно поновлення договору на той самий строк і на тих самих умовах може звернутися із вимогою про звільнення земельної ділянки. Тобто договір оренди землі вважатиметься поновленим лише у разі укладення додаткової угоди, про що безпосередньо зазначено у частині 8  статті 33 Закону України "Про оренду землі". При цьому відмову або зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено у суді.
Правову позицію щодо розрізнення цих підстав було сформульовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року в справі № 594/376/17-ц.
Отже, колегія суддів констатує, що підстави для поновлення договору оренди земельної ділянки, передбачені у частинах 1- 5 і частині 6  статті 33 Закону України "Про оренду землі", не пов`язані одна з іншою.

Розглядаючи позовні вимоги Позивача саме в правовому полі діючих норм Закону України «Про оренду землі» (зокрема статті 33) аналізуючи встановлені обставини справи та переглядаючи спірні правовідносини на предмет наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції діючи в площинні   вищеописаних норм діючого законодавства, з урахуванням доводів апеляційної скарги Позивача щодо виконання ним всіх зобов`язань що стосуються поновлення договору оренди, зазначає наступне.
Статтею 125 Земельного кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (норма кодексу була чинна на момент укладення Договору). 
В силу дії статі 126 Земельного Кодексу України,  право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Відповідно до частини першої статті 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.
Згідно із частиною першою статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягай згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації (частина перша статті 210 ЦК України).
За змістом статті 6 Закону України «Про оренду землі», право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.
Отже, строк дії договору оренди землі, умовами якого передбачено, що відлік строку оренди настає з моменту державної реєстрації цього договору, починається після набрання ним чинності, а не з моменту його укладення.
Набрання договором чинності є моментом у часі, коли починають діяти права та обов`язки за договором, тобто коли договір (як підстава виникнення правовідносин та письмова форма, в якій зафіксовані умови договору) породжує правовідносини, на виникнення яких було спрямоване волевиявлення сторін.
Аналогічний  висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 18 січня 2017 року № 6-2777цс16.
Отже, для визначення початку перебігу та закінчення строку дії договору має значення не момент його підписання, а момент вчинення реєстраційних дій, тобто внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень як єдиної державної інформаційної системи, яка містить відомості про речові права на нерухоме майно, їх обтяження, суб`єктів речових прав, технічні характеристики об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд тощо), кадастровий план земельної ділянки, а також відомості про правочини, вчинені щодо таких об`єктів нерухомого майна, з якими закон пов`язує набрання чинності договору, а саме можливість реалізації сторонами своїх суб`єктивних прав та обов`язків.
Аналогічного висновку прийшла і Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 322/1178/17 (провадження № 14-338цс19).
Відповідно до пункту 43 Договору, цей Договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.
Момент укладення договору, а відтак і початок перебігу строку його дії сторони визначили та пов`язали з моментом, державної реєстрації, договору. Інших строків чи термінів початку перебігу чи закінчення дії договору його текст не містить.
До 1 січня 2013 року державну реєстрацію договорів оренди землі здійснювали органи земельних ресурсів.
Після 1 січня 2013 року здійснюється державна реєстрація, прав оренди земельної ділянки в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, вбачається  право Позивача щодо оренди земельної ділянки за Договором б/н від 1 липня 2010 року площею 17,9603 кадастровий номер 0521681803:01:011:0040 (строком на 10 років), яке відповідно до Договору (том 1, а.с. 40)  зареєстроване 2 серпня 2010 року,   а тому Договір набув чинності саме з моменту його державної реєстрації (пункт 43 Договору), а відповідно, Договір дійсний до 2 серпня 2020 року. 
Тобто Договір набув чинності з моменту його державної реєстрації, як це і зазначено сторонами Договору в самому Договорі і діє строком на 10 років.
Позивач в апеляційній скарзі зазначає, що оспорювані ним рішення не відповідають вимогам Земельного Кодексу України, за своїм змістом мають відсилочний характер, у рішеннях не зазначено жодного порушення Позивачем положень чинного законодавства, або ж умов договору, тобто конкретних підстав для відмови у поновленні Договору оренди земельної ділянки, як це передбачено положеннями Закону «Про оренду землі», з приводу чого колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до  статті 19 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Статтею 143 Конституції України  визначено, зокрема, що територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності.
Відповідно до  статті 1 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", територіальна громада - це жителі, об`єднані постійним проживанням у межах села, селища, міста, що є самостійними адміністративно-територіальними одиницями, або добровільне об`єднання жителів кількох сіл, що мають єдиний адміністративний центр.
Представницький орган місцевого самоврядування - виборний орган (рада), який складається з депутатів і відповідно до закону наділяється правом представляти інтереси територіальної громади і приймати від її імені рішення.
Частиною 1 статті 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні"  передбачено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені  Конституцією України, цим та іншими законами.
Відповідно до частини 3 статті 24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні",  органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені  Конституцією  і законами України, та керуються у своїй діяльності  Конституцією  і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.
Пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні"  визначено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання щодо вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.
Частиною 1  статтею 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що Рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. 
За умовами Договору Відповідач передав, а Позивач прийняв у строкове платне користування терміном на 10 років, земельну ділянку площею 17,9603 га кадастровий номер 0521681803:01:011:0040, яка знаходиться в адміністративних межах Дружненської сільської ради Калинівського району Вінницької області.
Умовами пункту 8 Договору встановлено, що його   укладено строком на 10 років; після закінчення строку Договору Позивач має переважне право поновлення його на новий строк; у цьому разі Позивач повинен не пізніше ніж за 10 днів до закінчення строку дії Договору повідомити письмово Відповідача про намір продовжити його дію.
Позивачем на адресу Відповідача було направлено лист-повідомлення №264 від 15 травня 2020 року з проектом додаткової угоди до Договору, який  Відповідачем отримано 20 травня 2020 року, про що свідчить підпис голови сільської ради на листі.
2 червня 2020 року Позивачем було отримано лист від Відповідача №02-14-105 від 29 травня 2020 року, у якій Відповідач відмовив в поновленні Договору на новий строк у зв`язку із тим, що значна кількість жителів громади не реалізувала своє право на безоплатне отримання землі і просить надати у власність земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства. 
Відповідачем за наслідками розгляду заяви Позивача   прийнято рішення №283 від 25 травня 2020 року «Про відмову в поновленні оренди земельної ділянки із земель комунальної власності Дружненської сільської ради після закінчення строку дії договору оренди», яким відмовлено Відповідачу в поновленні Договору на новий строк.
Дане рішення було прийняте, з врахуванням численних звернень з заявами жителів с. Дружне щодо реалізації їх права на безоплатне отримання землі для ведення ОСГ із земель комунальної власності, яка знаходиться в адміністративних межах Дружненської сільської ради Калинівського району Вінницької області, кадастровий номер: 0521681803:01:011:0040 площею 17,9603 га.
Позивач повторно, направив на адресу Відповідача лист-повідомлення №338 від 15 липня 2020 року про поновлення Договору з проектом додаткової угоди, у якому Позивач звернувся до Відповідача із пропозицією поновити Договір на умовах визначених в додатковій угоді та повідомив Відповідача про те, що Позивач готовий до спільного опрацювання та узгодження істотних умов Договору, а тому, у разі виникнення у Відповідача пропозицій щодо зміни істотних умов Договору, які викладені у Додатковій угоді, письмово повідомити Позивача про такі умови.
Як вказує Позивач 4 вересня 2020 року нам отримано    лист №02-14-165 від 25 серпня 2020 року, у якому Відповідач повідомив Позивача про те, що на 35 сесії 7 скликання, депутатами Відповідача  відмовлено у поновленні Договору. При цьому, у листі Відповідач зазначив, що даною земельною ділянкою заплановано задовільнити право жителів громади на безкоштовну приватизацію.
Рішенням 35 сесії 7 скликання Дружненської сільської ради №300 від 14 серпня 2020 року, повторно відмовлено Позивачеві у поновленні Договору, у зв`язку з тим, що значна кількість жителів громади не реалізувала своє право на безоплатне отримання землі і просить надати у власність земельні ділянки.
Суд констатує, що у випадку коли одна зі сторін договору не має наміру досягти домовленості щодо змін орендної плати та інших істотних умов договору, переважне право припиняється, а відтак, зі спливом строку дії договору припиняються і правовідносини сторін.
Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі №312/265/17, від 18 квітня 2019 року в справі №625/166/18.
Водночас, з врахуванням встановлених обставин у справі, колегія суддів дослідивши оскаржувані Позивачем рішення Відповідача, винесені за результатами розгляду листів Позивача про поновлення Договору, зазначає, що Відповідачу, як розпорядником земельними ділянками, законодавчо закріплена можливість вирішувати юридичну долю земельних ділянок шляхом вчинення дій, які не суперечать нормам чинного законодавства, зокрема в разі закінчення строку дії договору оренди земельної ділянки, надавати перевагу для включення такої земельної ділянки до земель запасу шляхом винесення Рішення про відмову в поновленні на новий строк договору. 
З досліджуваних Рішень вбачається, що в них міститься мотивована відмова у поновленні Договору на новий строк, що свідчить про те, що Відповідач підставно у визначений законом спосіб скористався своїм правом, шляхом надання мотивованої відмови Позивачу у поновленні Договору, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимоги про визнання незаконним та скасування   Рішення №283 та Рішення №300, винесеного за результатами розгляду заяв Позивача.  
Вказане рішення в цій частині прийняв і місцевий господарський суд, з огляду на що суд апеляційної інстанції залишає без змін оспорюване рішення. 

Що ж стосується позовних вимог про поновленні дії Договору, то зважаючи на заперечення  Позивача, наведені в апеляційній скарзі, щодо того, що відповідь щодо відмови у поновленні Договору було отримано Позивачем (4 вересня 2020 року) з порушенням місячного строку, що є підставою для  поновлення дії Договору,  колегія суддів  зазначає таке.
Позивач зазначає в своїй позовній заяві та апеляційній скарзі, що ним  з метою поновлення Договору вчинено всі дії, спрямовані на поновлення договору оренди, передбачені саме пунктами 1-5  Закону України «Про оренду землі», відповідно колегія суддів зважаючи на межі позовних вимог та доводи апеляційної скарги розглядає поновлення даних договорів саме в правовому полі дії частини 1-5 статті 33 Закону України «Про оренду землі».
Водночас суд констатує, що у частині 5 статті 33 Закону України «Про оренду землі»   визначено алгоритм дій, який зобов`язує  орендодавця після отримання листа-повідомлення орендаря:  розглянути лист-повідомлення на предмет відповідності вимогам закону; узгодити з орендарем (за необхідності) істотні умови договору;  за відсутності заперечень прийняти рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності); укласти з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. 
За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендареві направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.
Так, орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.
Як вбачається з доказів, долучених до матеріалів справи, до закінчення строку дії Договору  (2 серпня 2020 року) Позивач звернувся до Відповідача про їх поновлення. Так, в матеріалах справи міститься копія листа про поновлення Договору  з якими Позивач 15 травня 2020 року звернувся до Відповідача (том 1,         а.с. 17). 
2 червня 2020 року Позивачем було отримано лист від Відповідача №02-14-105 від 29 травня 2020 року, у якому Відповідач повідомив Позивача про те, що Позивачу  відмовлено в поновленні Договору на новий строк у зв`язку із тим, що значна кількість жителів громади не реалізувала своє право на безоплатне отримання землі і просить надати у власність земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, про що було прийнято рішення  33 сесії 7 скликання №283 від 25» травня 2020 року «Про відмову в поновленні оренди земельної ділянки із земель комунальної власності Дружненської сільської ради після закінчення строку дії договору оренди» (дане рішення було прийняте, з врахуванням численних звернень з заявами жителів с. Дружне щодо реалізації їх права на безоплатне отримання землі для ведення ОСГ із земель комунальної власності, яка знаходиться в адміністративних межах Дружненської сільської ради Калинівського району Вінницької області, кадастровий номер: 0521681803:01:011:0040 площею 17,9603 га).
В той же час, колегія суддів звертає увагу що для задоволення позовних вимог у порядку частини 5 статті 33 Закону України «Про оренду землі» необхідна одночасна наявність трьох факторів для задоволення позовних вимог, заявлених у порядку частини 5 статті 33 Закону України «Про оренду землі»:
·          дотримання процедури вказаної в цій нормі (з обов`язковим направлення належним чином оформленого проекту додаткової угоди);
·          наявність волевиявлення обох сторін на продовження дії договору;
·          узгодження нових умов договорів.
При цьому, колегія суддів акцентує увагу, що у разі дотримання усіх трьох умов,  Позивач має право звернутися  до суду з позовом про укладення додаткової угоди на нових істотних умовах із підстав, передбачених у частинах 1-5  статті 33 Закону України «Про оренду землі», тільки в разі узгодження таких істотних умов.
Аналогічна правова позиція (щодо обов`язкової наявності трьох умов та узгодження нових істотних умов) наведена у постановах Верховного Суду від 9 липня  2019 року по справі №908/2314/18 та від 19 червня 2019 року в справі №925/803/18.
Відтак, зважаючи на факт існування мотивованої  відмови Відповідача у поновленні Договору (яка винесення без порушення місячного строку її розгляду), вбачається відсутність волевиявлення сторін у продовженні дії Договору. Дане в свою чергу, є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про поновлення дії Договору на новий строк.
В той же час, апеляційний господарський суд констатує, що Позивач повторно, направив на адресу Відповідача лист-повідомлення №338 від 15 липня 2020 року про поновлення Договору з проектом додаткової угоди.
Як вказує Позивач в своїй апеляційній скарзі, що ним нібито 4 вересня 2020 року, з порушенням місячного строку,  отримано  лист №02-14-165 від 25 серпня 2020 року, у якому Відповідач повідомив Позивача про те, що на 35 сесії 7 скликання, депутатами Відповідача  відмовлено у поновленні Договору. При цьому, у листі Відповідач зазначив, що даною земельною ділянкою заплановано задовільнити право жителів громади на безкоштовну приватизацію. Рішенням 35 сесії 7 скликання Дружненської сільської ради №300 від 14 серпня 2020 року, повторно відмовлено Позивачеві у поновленні Договору, у зв`язку з тим, що значна кількість жителів громади не реалізувала своє право на безоплатне отримання землі і просить надати у власність земельні ділянки.
Суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що Позивач подаючи свою апеляційну скаргу  акцентує в ній увагу лише на листі-повідомлення від 25 серпня 2020 року Відповідача, проте залишає поза увагою, той факт, що такий лист-повідомлення та оскаржуване рішення про відмову у поновленні Договору є повторними документами, тобто такими, які дублюють перше рішення Відповідача стосовно відмови у поновленні Договору, адже підстава такої відмови залишилася буз змін. Крім того, Відповідач в своєму листі прямо  зазначає, що ним повторно відмовлено Позивачу у поновленні дії Договору на новий строк. 
Дане повністю нівелює твердження Позивача відносно того, що Відповідачем порушено місячний строк розгляду його заяви та повідомлення про прийняте рішення.
Підсумовуючи усе вищевстановлене в даному судовому рішенні, колегія суддів приходить до висновку, що Договір, саме в порядку частин першої-п`ятої  статті 33 Закону України "Про оренду землі" (на застосування якої акцентує увагу Позивач), на новий строк на змінених умовах, поновлений не був, а відтак припинилась дія Договору, а також припинилось переважне право орендаря на укладення договору оренди землі (в силу дії  частини 4 статті 33 Закону України «Про оренду землі»).
Відтак з огляду на усе вищевказане в даній постанові апеляційний господарський суд  приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги Позивача не підлягають задоволенню саме з огляду на те, що в даній справі відсутня одночасна  наявність усіх трьох факторів для поновлення договорів оренди у порядку частин  1-5 статті 33 Закону України «Про оренду землі». 
Враховуючи вищевказане, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволення позовних про поновлення Договору оренди на умовах наведених в прохальній частині позовної заяви (саме в правовому полі дії частин 1-5 статті 33 Закону України «Про оренду землі»).
Вказане рішення в цій частині прийняв і місцевий господарський суд, з огляду на що апеляційний господарський суд залишає без змін оспорюване рішення і в цій частині.

Згідно до пункту 1    статті 73 Господарського процесуального кодексу України         доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. 
Зазначені норми процесуального закону спрямовані на реалізацію    статті 13 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.
Таким чином, колегія суддів вважає посилання Позивача,  викладені в апеляційній скарзі, безпідставними, документально необґрунтованими, та такими, що спростовані     з підстав, вказаних вище в даній постанові. 
Судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.
Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на Позивача,  згідно  статті 129 ГПК України.
Керуючись статтями 129, 269-276, 280, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -
   ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "НАДІЯ АГРО" на рішення Господарського суду Вінницької області від 05 квітня 2021 року в справі №902/1094/20 - залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Вінницької області від 05 квітня 2021 року в справі №902/1094/20 - залишити без змін.
3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
4. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
5. Справу №902/1094/20   повернути Господарському суду Вінницької   області.
Повний текст постанови виготовлено 14 липня 2021 року.

Головуючий  суддя                                                                      Василишин А.Р. 

        Суддя                                                                                              Бучинська Г.Б.  

Суддя                                                                                              Філіпова Т.Л.