ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/4730/19                                                                 Суддя (судді) першої інстанції: Мамедова Ю.Т.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  03 серпня 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого:           Бєлової Л.В. 
суддів:                     Аліменка В.О., Безименної Н.В.

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 січня 2021 року (справу розглянуто в порядку спрощеного провадження) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Пуш Клін Україна» до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними дій та визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2019 року позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Пуш Клін Україна», звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просив: 
- визнати результати документальної позапланової виїзної перевірки позивача недійсними;
- визнати протиправними та скасувати повністю податкові повідомлення-рішення від 18.12.2018 р. №6522615147 та №6532615147.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 січня 2021 року адміністративний позов задоволено частково: 
Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 18.12.2018 р. №6522615147 та №6532615147.
Позов в іншій частині залишено без задоволення. 
Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідачем подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. 
Зокрема, апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції, задовольнячи позовні вимоги, виходив з того, що відповідачем не надано доказів на підтвердження наявності обвинувального вироку або постанови суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, та/або інших судових рішень, в яких була б встановлена фіктивність спірних правочинів.
Апелянт вказує, що згідно відкритих джерел інформації «Судова влада» наявний вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2020 року по справі № 760/13922/20, в мотивувальній частині якого зазначено, що ТОВ «БРОМ ФОРС» як інструмент злочину використане з метою прикриття незаконної діяльності, ухилення від сплати податків та мінімазції податкових зобов`язань. 
29 червня 2021 року до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив Товариства з обмеженою відповідальністю «Пуш Клін Україна», в якому позивач повністю підтримує позицію суду першої інстанції та вказує про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги. 
Позивач вказує, що надані позивачем первинні й інші документи та речові докази розкривають зміст господарських операцій, підтверджують рух активів позивача, зміни у власному капіталі підприємства та отримання ним реального результату у вигляді прибутку в процесі господарської дільності з контрагентами. 
У прохальній частині апеляційної скарги міститься клопотання про розгляд апеляційної скарги за участі представника відповідача.
Щодо заявленого відповідачем клопотання колегія суддів зазначає, що відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Частиною другою  статті 311 КАС України  визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.
Так, в даному випадку, безпосередня участь сторін у судовому засіданні, не є обов`язковою, оскільки матеріали справи містять достатньо письмових доказів для з`ясування фактичних обставин. 
З огляду на положення  статті 311 КАС України, враховуючи, що апеляційну скаргу подано на рішення, перегляд якого можливий за правилами письмового провадження, за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, суд приходить до висновку про можливість її розгляду в порядку письмового провадження.
Також в апеляційній скарзі викладено клопотання Головного управління ДПС у м. Києві про заміну в порядку процесуального правонаступництва 
Згідно з    Постановою Кабінету Міністрів України № 1200 від 18.12.2018    утворено Державну податкову службу України та Державну митну службу України. Також, згідно з    розпорядженням Кабінету Міністрів України № 682-р від 21.08.2019     Кабінет Міністрів України погоджується з пропозицією Міністерства фінансів щодо можливості забезпечення здійснення Державною податковою службою покладених на неї    постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2019    № 227    «Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України»    (Офіційний вісник України, 2019 р., № 26, ст. 900) функцій і повноважень Державної фіскальної служби, що припиняється, з реалізації державної податкової політики, державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Тобто, фактично функції з реалізації державної податкової політики наразі виконуються Державною податковою службою України, в той час як згідно з вищенаведеними положеннями, здійснення функцій Державної фіскальної служби припинено.
Згідно зі  статтею 52 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.
Відтак, колегія суддів вирішила замінити сторону по справі, а саме: відповідача - Головне управління ДФС у м. Києві на правонаступника, належного відповідача - Головне управління ДПС у м. Києві.
Відповідно до статті 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, відповідачем у період із 17.10.2018 р. по 23.10.2018 р. проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ "Пуш Клін Україна" з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ "Акротус - Систем" (код 39474962), ТОВ "Арнад плюс" (код 39759943), ТОВ "Ренесанс Славія Інвестмент" (код 32852075), ТОВ "ДРАЙВ ДЕНС КИЇВ" (код 35997875), ТОВ "ТІК "ЕНЕРГІЯ" (код 36424719), ТОВ "Біо Плюс" (код 36586825), ТОВ "Світ Фуд" (код 38864306), ТОВ "Металлсервіс Україна" (код 38946535), ТОВ "Фондор Груп" (код 39161539), ТОВ "СТ Мідл" (код 39165685), ТОВ "ГРАН БУТІК" (код 39721811), ТОВ "Арабікус" (код 39795071), ТОВ "Барбадос ЛТД" (код 39861332), ТОВ «Бром форс» (код 39879596), ТОВ "ІНТЕР ТЕКНОЛЕДЖГ (код 39931839), ТОВ «БРОМ ФОРС» (код 39931996), ТОВ "Марино Торг" (код 39882792), ТОВ "Домініка Трейд" (код 39883204), ТОВ "Бурж Ком" (код 39936470), ТОВ "Бурбон трейд" (код 39941606), ТОВ «Бендер Проджект» (код 39401391), ТОВ "Коралсіті" (код 39472352), ТОВ "ВТК Сіріус" (код 39707891), ТОВ "Молгрант" (код 39832034), ТОВ "Мідленд Інвеет" (код 39852129), ТОВ "Гард Комьюніті" (код 39873662), ТОВ "Білд Комьюніті" (код 39873730), ТОВ "Бест Комьюніті" (код 39873877), ТОВ "КОНСАЛТКОМ" (код 39932853), ТОВ "Ленсі Груп" (код 39932921), ТОВ "Макао Союз" (код 39938750), ТОВ"Ареал Софт Груп" (код 39954814), ТОВ «Компанія «Інвест Гарант» (код 40136254), ТОВ "Кортес-плюс" (код 39710362), ТОВ "Форест-таун 2015" (код 39882090), ТОВ "Олмсфо" (код 39930086), ГОВ "Профбудкомплекс" (код 40028021), ТОВ "ЄС "Європейська будівельно-фасадна компанія" (код 36850050), ТОВ "ЕНКОД КОНСТРАКШН" (код 39237361), ТОВ "ТК Спектр" (код 39730370), ТОВ "Фреш продакшн" (код 38799709), ТОВ "Маджестик Лайн" (код 38952491), ТОВ "Анадора" (код 39937233), ТОВ "Сафарс" (код 39937516), ТОВ «Альтерсвіфт» (код 39832055), ТОВ «Врожай 2015» (код 39983410), ТОВ "Стандарт промбуд" (код 40047395), ТОВ "РЗХ ЛІМІТЕД" (код 39526198), ТОВ «Малаві» (код 39861589), ТОВ "Наполі Груп" (код 39865997), ТОВ "Багіра Фінанс" (код 38750731), ТОВ "ІК "Дельта" (код 39623466), ТОВ`Толд Трейд" (код 39279857), ТОВ "Шериф комфорт" (код 39735866), ТОВ "Сурінам плюс" (код 39861463), ТОВ "Промомаркетгруп" (код 39276264), ТОВ "БК "Нові Горизонти" (код 39387168), ТОВ "НОВА ПЕРСПЕКТИВ А-2015" (код 39816164), ТОВ "Інгер буд" (код 39452095), ТОВ "Будівельні технології "Кразбуд" (код 39323036), ТОВ "Інтербілд Комьюніті" (код 39932429), ТОВ "Ека Строй Плюс" (код 38637567), ТОВ «Підлога - Бетон» (код 37909981), ТОВ "Біз-лайн" (код 39621563), ТОВ "ТД "Метрокепітал Груп" (код 37354392), ТОВ "Сільник" (код 37692894),ТОВ "Фоса - Інтернейшнл" (код 38380067), ТОВ "ПАНОРАМА-СКАЙ" (код 39343141), ТОВ "Омелюх груп" (код 39343995), ТОВ "БК "Профбуд-2015" (код 39669448), ТОВ "Гранді плюс" (код 39962762), ПП "БУДПОСТАЧ-ЗАКАРПАТТЯ" (код 37858019), ТОВ "САЛЕС ЛТД" (код 39420964), ТОВ "АРГЕНТО УКРАЇНА" (код 39621144), ТОВ "АЛТІМА ТРЕЙД" (код 39870310), ТОВ "КОНТИНЕНТ ДК" (код 38387020), ТОВ "НУБІРОМ" (код 39267705), ТОВ "АСТОР АГРОТРЕЙД" (код 39590404), ТОВ "Ковад-Проммонтаж" (код 34688267) за період з 01.01.2014 р. по 29.07.2016 р., за результатами якої складено акт перевірки від 30.10.2018 р. №285/26-15-14-07-01-10/39317420 (далі - Акт перевірки).
Актом перевірки встановлено порушення позивачем, зокрема:
- пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 135.1 ст. 135 Податкового кодексу України (далі - ПК України), в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 25972,00 грн., в тому числі за 2016 рік на суму 25972,00 грн.;
- п. 198.1, п. 198.3 та п. 198.6 ст. 198 ПК України, в результаті чого встановлено завищено від`ємне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного періоду ряд. 19 декларації, всього у загальній сумі   13200,00 грн., в т.ч. за червень 2016 р. на суму 13200,00 грн.
На підставі Акту перевірки 18.12.2018 р. відповідачем прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення:
1) №6522615147, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток у розмірі 25972,00 грн., з яких за податковими зобов`язаннями - 25972,00 грн., а за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 0,00 грн.;
2) №6532615147, яким позивачу зменшено суму завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду за червень 2016 р. на суму 13200,00 грн
Вважаючи податкові повідомлення-рішення контролюючого органу протиправними, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.
Суд першої інстанції адміністративний позов задовольнив частково та зазначив, що позивачем надано усі належним чином оформлені первинні документи, якими, у сукупності із іншими наданими позивачем та дослідженими судом доказами за переконанням суду, підтверджується реальність здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ «Бром Форс», ТОВ «Форест-таун 2015».
Крім того, суд першої інстанції звертав увагу на те, що доводи податкового органу щодо відсутності реального характеру господарських правовідносин між позивачем та його контрагентами ґрунтуються на припущеннях, не підтверджені належними доказами та спростовуються наданими позивачем доказами. Матеріали справи не містять, в т.ч. в Акті перевірки не зазначено, доказів на підтвердження наявності обвинувального вироку або постанови суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, та/або інших судових рішень, в яких була б встановлена фіктивність спірних правочинів.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з пунктом  44.1 статті 44 Податкового кодексу України  для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
За приписами підпункту    134.1.1     пункту     134.1     статті     134 Податкового кодексу України  об`єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.
Так, відповідно до п.  198.1  ст.  198 Податкового кодексу України  право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.
Пунктом  198.2  ст.  198 Податкового кодексу України  визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Згідно з п.  198.3  ст.  198 Податкового кодексу України  податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом  193.1  статті  193  цього  Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
При цьому, відповідно до п.  198.6  ст.  198 Податкового Кодексу України  не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом  201.11  статті  201  цього  Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього  Кодексу.
Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Отже, податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображатимуть реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.
З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування податкового кредиту обов`язковому з`ясуванню підлягають обставини щодо руху активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарської операції; установлення зв`язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.
При цьому дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо. В обов`язковому порядку необхідно досліджувати наявність господарської мети при вчиненні відповідних дій платника податку.
Пунктом  44.1  статті  44 Податкового кодексу України  передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Згідно з частиною другою  статті 9 Законі України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» № 996-XIV від 16.07.1999  первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Згідно з пунктом 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджене  наказом Міністерством фінансів України № 88 від 24.05.1995  первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.
Отже, з системного аналізу приписів  Закону № 996-ХІV  та Положення № 88 від 24.05.1995 вбачається, що податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.
При цьому, податкове законодавство не встановлює перелік первинних документів, складенням яких мають оформлюватися ті чи інші операції. Разом з тим відповідні первинні документи повинні містити усі необхідні реквізити, визначені частинами першою, другою  статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», повну інформацію про виконану господарську операцію та виступати носіями достовірних відомостей про таку операцію та її учасників.
Також істотне значення для встановлення судом факту реальності виконання договору саме із заявленим контрагентом є фактичні обставини укладення та виконання договору, обґрунтованість вибору контрагента.
Так, висновок податкового органу про заниження податку на прибуток та завищення від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного періоду ряд. 19 декларації ґрунтується на виявленому у ході перевірки факті відсутності реального здійснення господарських операцій за участю позивача та його контрагента - ТОВ «Бром Форс» та ТОВ «Форест-таун 2015».
З матеріалів справи, що відповідно до відомостей в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ТОВ «Пуш Клін Україна» здійснює такі види діяльності: 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля (основний); 46.19 Діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту; 47.19 Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах; 70.22 Консультування з питань комерційної діяльності й керування.
Як вірно встановив суд першої інстанції, на час здійснення спірних операцій і позивач, і його контрагенти ТОВ «Бром Форс» та ТОВ «Форест-таун 2015» володіли належним рівнем правосуб`єктності, були зареєстровані платниками ПДВ, протилежного відповідачем не доведено.
З матеріалів справи вбачається, що між позивачем, як замовником, та ТОВ «Бром Форс», як виконавцем, укладено договір №01-01/12-15 від 01.12.2015 р. (далі - Договір №01-01/12-15), за умовами якого виконавець зобов`язався поставити поліграфічну продукцію, а замовник зобов`язувався приймати та оплачувати замовлену продукцію.
Відповідно до додатку №1 до Договору №01-01/12-15 замовник замовив, а виконавець зобов`язувався виготовити продукцію (самоклейні етикетки з логотипом Socar) на загальну суму 144288,00 грн., в т.ч. ПДВ 24048,00 грн.
Так, на виконання умов Договору №01-01/12-15 та додатку №1 ТОВ «Бром Форс» передано позивачу відповідну продукцію (самоклейні етикетки з логотипом Socar) на загальну суму 144288,00 грн., в т.ч. ПДВ 24048,00 грн., на підтвердження чого надано рахунок на оплату №БУ000000196 від 09.12.2015 р., видаткову накладну №БУ000000175 від 09.12.2015 р., податкову накладну №7 від 09.12.2015 р.
Факт оплати позивачем поставленої за Договором №01-01/12-15 та додатком №1 продукції на загальну суму 144288,00 грн., в т.ч. ПДВ 24048,00 грн. підтверджується наданим позивачем платіжним дорученням №125 від 10.12.2015 р.
Крім того, між позивачем, як замовником, та ТОВ «Форест-таун 2015», як виконавцем, укладено договір №07-06/16 від 07.06.2016 р. (далі - Договір №07-06/16), за умовами якого виконавець зобов`язався поставити поліграфічну продукцію, а замовник зобов`язувався приймати та оплачувати замовлену продукцію.
Відповідно до додатку №1 до Договору №07-06/16 замовник замовив, а виконавець зобов`язувався виготовити продукцію (самоклейні етикетка на серветки з логотипом Socar та упаковки пластикові) на загальну суму 79200,00 грн., в т.ч. ПДВ 13200,00 грн.
Так, на виконання умов Договору №07-06/16 та додатку №1 ТОВ «Форест-таун 2015» передано позивачу відповідну продукцію (самоклейні етикетка на серветки з логотипом Socar та упаковки пластикові) на загальну суму 79200,00 грн., в т.ч. ПДВ 13200,00 грн., на підтвердження чого надано рахунок на оплату №31 від 07.06.2016 р., видаткову накладну №ФТ000000466 від 07.06.2016 р., податкову накладну №46 від 07.06.2016 р.
Факт оплати позивачем поставленої за Договором №07-06/16 та додатком №1 продукції на загальну суму 79200,00 грн., в т.ч. ПДВ 13200,00 грн. підтверджується наданим позивачем платіжним дорученням №196 від 16.06.2016 р.
Також, матеріалами справи підтверджено, що вказана вище продукція придбана позивачем з метою здійснення власної господарської діяльності, а саме, з метою реалізації іншим контрагентам, зокрема, ТОВ «Сокар Петролеум», на підтвердження чого надано копії договору поставки №1 від 25.09.2014 р., договір поставки товару №22/09-16/РЦ від 22.09.2016 р., відповідні копії видаткових та податкових накладних
Дослідивши вищевказані документи у своїй сукупності, колегія суддів вважає, що вони підтверджують факт здійснених господарських операцій з контрагентами ТОВ «Бром Форс» та ТОВ «Форест-таун 2015», оскільки останні оформлені згідно з вимогами чинного законодавства, є належними, достатніми доказами та надані в обсязі, достатньому для підтвердження їх реальності. 
Аналізуючи зміст акту перевірки, колегія суддів звертає увагу, що відповідачем фактично не заперечується надання позивачем первинних документів, не вказано наявність недоліків останніх чи їх невідповідність приписам Податкового кодексу та законодавчим нормам щодо бухгалтерського обліку. 
В той же час, висновки, які стали підставою в подальшому для винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, ґрунтуються лише на узагальненій податковій інформації та зводяться до інформації по ланцюгах постачання придбачних товарів у контрагентів позивача. 
При цьому, відповідачем не подано жодних доказів, які б ставили під сумнів реальність виконання вказаних операцій, невідповідність цих операцій дійсному економічному змісту, або засвідчили б наявність інших обставин, що підтверджують недобросовісність позивача як платника податків. 
Надаючи оцінку посиланням відповідача на інформацію по ланцюгах постачання придбачних товарів у контрагентів позивача, колегія суддів зазначає, що доводи податкового органу щодо неможливості встановлення походження товару у ланцюгах постачання, не можуть бути покладені у провину позивачу та бути достатніми підставами для висновку про непідтвердженість тієї чи іншої господарської операції.
При цьому, позивач не наділений правом вимагати від контрагента документи, що підтверджують факт придбання останнім товару, тим більше до інших контрагентів у ланцюгу постачання, на яких відповідач вказує про підміну номенклатури товару.
Таким чином, відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарських операцій, вчинених між замовником та його безпосередніми контрагентами.
Жодна норма законодавства не встановлює обов`язку покупця бути обізнаним про джерело походження товару та обов`язку з контролю за дотриманням попередніми контрагентами постачальника правил оподаткування.
Податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку-покупця від перебування його контрагента за юридичною адресою, дотримання ним податкової дисципліни та правильності ведення податкового або бухгалтерського обліку. Тобто, у разі підтвердження реального характеру здійснених поставок та виконання послуг, як у даній ситуації, платник не може відповідати за порушення, допущені постачальником, якщо не буде доведено його безпосередню участь у зловживанні цієї особи.
Проте, посадовими особами відповідача під час здійснення перевірки таких обставин не встановлено.
Висновки, викладені в податковій інформації, є відображенням дій працівників податкових органів і самі по собі не породжують правових наслідків для платника податків. Правомірність нарахування сум грошового зобов`язання не може мотивуватися виключно даними податкової інформації. Податкова інформація має оцінюватись судом з урахуванням інших доказів у справі.
Щодо посилань контролюючого органу в акті перевірки на інформацію досудового розслідування у кримінальних провадженнях, колегія суддів зазначає, що матеріали досудового розслідування по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань, не є доказом, а лише відомостями про джерело тих обставин, які можуть стати доказами у податковому спорі після їх закріплення належним процесуальним шляхом.
Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 21.03.2018 у справі № 822/1815/17.
Внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей по кримінальному провадженню не спростовує фактичного здійснення операцій між позивачем та його контрагентами, адже наявність досудового розслідування не дає підстав для автоматичного висновку про нереальність господарських операцій, внаслідок чого є нагальна необхідність перевіряти доведеність кожного податкового правопорушення і здійснювати комплексне дослідження усіх складових господарських операцій, з врахуванням обставин. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 21.01.2021 № 802/2608/17-а.
Належними доказами можуть бути лише встановлені вироком суду обставини, у тому числі щодо причетності або обізнаності позивача у цьому. Проте доказів, які б свідчили про наявність вироку суду відносно контрагента позивача, який би набрав законної сили, під час розгляду справи, контролюючим органом не надано, а отже сам по собі факт порушення кримінальної справи щодо посадових осіб контрагента позивача не може слугувати належним доказом фіктивності розглядуваних господарських операцій та не тягне за собою правових наслідків для позивача.
  Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 27.03.2018 у справі № 816/809/17, від 24.04.2018 у справі № 2а/0370/205/12, 20.03.2019 у справі № 813/1979/15, 22.07.2020 у справі № 620/3925/18.
При цьому, надаючи правову оцінку долученому до апеляційної скарги вироку Солом`янського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2020 року у справі № 760/13922/20, колегія суддів зазначає наступне. 
Відповідно до частини першої статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78  цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
При цьому, колегія суддів також наголошує, що приписами частини четвертої статті 308 КАС України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
У контексті наведених вище норм процесуального законодавства, колегія суддів наголошує, що акт перевірки, за висновками якого податковим органом винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення, не містить посилань на долучений до апеляційної скарги вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2020 року у справі № 760/13922/20, що унеможливлює обгрунтування правової позиції відповідача останнім з огляду на приписи частини другої статті 77 КАС України. 
Окрім того, вищевказаний вирок датований 06 жовтня 2020 року, таким чином, останній був наявний станом на момент винесення рішення судом першої інстанції в даній справі, однак, контролюючий орган не надав останній до матеріалів справи. 
При цьому, долучаючи вищевказаний вирок до апеляційної скарги, Головне управління ДПС у м. Києві на виконання приписів адміністративного процесуального законодавства не надав доказів неможливості подання до суду першої інстанції вироку Солом`янського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2020 року у справі № 760/13922/20 з причин, що об`єктивно не залежали від нього. 
До того ж, щодо безпосередньо вироку Солом`янського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2020 року у справі № 760/13922/20, колегія суддів зазначає, що останнім затверджено угоду про визнання винуватості від 23 червня 2020 року, укладену між першим заступником керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Грищуком Максимом Олександровичем, якому на підставі  ст.37 КПК України  надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні №52020000000000356 від 28.05.2020, з одного боку та обвинуваченим ОСОБА_1 . ОСОБА_1  визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.209, ч.3 ст.212 КК України.
В той же час, у межах справи № 760/13922/20 не досліджувались господарські операції між позивачем та його контрагентом ТОВ «Бром Форс», більше того, в межах останньої навіть не досліджувалась безпосередньо діяльність ТОВ «Бром Форс», що свідчить про необгрунтованість довдів апеляційної скарги та відсутність правових підстав для врахування останніх. 
Колегія суддів вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом». Так, наведені відповідачем аргументи не є достатньо вагомими, чіткими та узгодженими доказами, що спростовують реальність господарських операцій між позивачем та контрагентами, факт чого підтверджується належними та допустимими доказами в розумінні положень  КАС України.
Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» Суд визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.».
Згідно з частиною другою  статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені    Конституцією    та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно зі статтею 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
За встановлених вище обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесені з порушенням принципу обґрунтованості, що є підставою для задоволення позовних вимог, оскільки висновки контролюючого органу сформовані лише на підставі податкової інформації, а не безпосередньо наданих позивачем первинних документах. 
Крім того, Головне управління Державної податкової служби у місті Києві в апеляційній скарзі обмежилось лише викладом обставин та норм права, проте не зазначили та не обґрунтували, у чому саме полягає неправильне застосування або порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, що саме не було досліджено судом першої інстанції, чи в чому полягає невідповідність висновків суду обставинам справи.
Щодо вимоги Головного управління ДПС у м. Києві про виклик в судове засідання у справі у якості свідка громадянина ОСОБА_1 , слід зазначити наступне.
Так, частинами першою та другої  статті 92 КАС України, визначено, що виклик свідка здійснюється за заявою учасника справи. У заяві про виклик свідка зазначаються його ім`я, місце проживання (перебування) або місце роботи, обставини, які він може підтвердити.
Водночас, апелянт не зазначив обставин, які ОСОБА_1 може підтвердити в частині пояснень відносно здійснення з підприємством ТОВ «Бром Форс» фінансово-господарської діяльності, відтак, у клопотанні про виклик ОСОБА_1 слід відмовити.
Отже, доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, а відтак не є підставою для скасування рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 січня 2021 року. 
Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України    та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Пуш Клін Україна» до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними дій та визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень. 
Згідно з положеннями  статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до вимог  статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.
Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.  243,  315,  316,  322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 січня 2021 року - залишити без задоволення. 
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 січня 2021 року - залишити без змін. 

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст.328 КАС України.

Головуючий суддя                                                                      Л.В. Бєлова

Судді                                                                                            В.О. Аліменко, 

                                                                                                     Н.В. Безименна