КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

	

Головуючий у суді першої інстанції Марчук О.Л.
Єдиний унікальний номер справи № 362/3017/ 2020 
Апеляційне провадження №22-ц/824/6225/2021
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И
 
01 липня 2021 року                                                                        м. Київ                           
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді    - Мережко М.В.,
суддів                         - Верланова С.М., Савченка С.І.
           секретар                      -Тютюнник О.І.
Розглянувши  у відкритому судовому засіданні в м. Києві   цивільну справу  за  апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Васильківського   міськрайонного  суду Київської області від  17 лютого 2021 року  у  справі за  позовом    Акціонерного товариства «Альфа - банк»  до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 про звернення  стягнення на предмет  іпотеки.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, -
   
В с т а н о в и в :
У червні 2020 року позивач звернувся до суду із вказаним  позовом.
З урахуванням уточнень до позову, поданих 25 червня 2020 року, вимоги обгрунтовував тим, що між АКБ «ТАС-Комерцбанк» і ОСОБА_2   15 квітня 2005 року був укладений договір кредиту №79/л. За умовами договору предметом забезпечення  виконання договору є  житловий будинок та земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 . 
Згідно договору від 18 серпня 2010 рку  про внесення змін та доповнень №4 до кредитного договору  № 79/л від 15 квітня 2005 року   укладеного між ПАТ «Сведбанк» та  ОСОБА_2 ,  останнім було забезпечене належне виконання  умов зазначеного кредитного договору, шляхом передачі в іпотеку квартири за адресою: АДРЕСА_2 .
На даний час всі права  кредитора за даним договором належать  позивачу. 
 Умови договору не виконуються, станом на 27 квітня 2020 року існує   заборгованість  в розмірі 50 418, 59  доларів США , яка складається із  заборгованості за кредитом - 26 989,41 доларів США,  заборгованості за відсотками - 23 429,18 доларів США,  заборгованість по  сплаті пені -  31 007,52 доларів США.
Постановою Апеляційного суду Київської області  від 18 квітня 2018 року  скасовано рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19 липня 2017 року. Ухвалено у справі нове судове рішення. Позов АТ «Альфа-банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3   про стягнення заборгованості задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 солідарно на користь банку  заборгованість за кредитним договором № 79/л від 15 квітня 2005 року  в розмірі 29 111,17 доларів США, з яких- заборгованість за договором 26 989,41  доларів США, заборгованість за відсотками - 2 121,76 доларів  США. Стягнуто судовий збір. 
У задоволенні зустрічного  позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , до банку про визнання недійсними договорів (кредитного, поруки, та іпотеки) -відмовлено.
Рішення набрало законної сили  18 квітня 2018 року.
 Відповідач ОСОБА_1 з 24 квітня 2018 року є власником квартири за адресою: АДРЕСА_2 , до якої відповідно до вимог закону  перейшли всі права  та обов`язки  іпотекодавця .
Відповідно до ст. 12, 33 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення  іпотекодавцем  обов`язків, встановлених  іпотечним договором, іпотекодержатель має право  вимагати виконання основного зобов`язання, а в разу його невиконання -звернути стягнення  на предмет іпотеки. 
У разі невиконання або неналежного  викоання боржником  основного зобов`язання іпотекодержатель  вправі задовольнити  свої вимоги  за основним зобов`язанням  шляхом  звернення стягнення на предмет  іпотеки   
Позичальник  ОСОБА_2   не виконує взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, та станом на 27 квітня 2020 року у нього виникла заборгованість за кредитним договором  у вказаному розмірі, що порушує права позивача, який є правонаступником кредитора.
   На підставі цього, і враховуючи ,що  зобов`язання позичальника забезпечене іпотекою не виконане,  позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки  - квартиру за адресою: АДРЕСА_2 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором   № 79/л від 15 квітня  2005 року  в розмірі 50 418 ,59 доларів США , яка складається з  заборгованості за кредитом - 26989,41 доларів  США, заборгованості за відсотками  - 23 429,18 доларів США  на користь АТ «Альфа-банк»  шлязом проведення  прилюдних торгів згідно Закону України «Про іпотеку» з початковою ціною  встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки проведеної суб`єктом оціночної діяльності (незалежним експертом на стадії оцінки майна  під час проведення виконавчих дій, стягнути з відповідача   витрати по сплаті судового збору в розмірі  18 843,72 грн.
  Представник відповідача надав відзив на позов,  у якому просив відмовити в задоволенні позову з тих підстав, що відповідач набула права власності на предмет іпотеки на законних підставах коли не існувало жодних обтяжень  щодо вказаного нерухомого майна та вона не є правонаступником позичальника.
Відповідач подав клопотання про застосування строків позовної давності, оскільки  строк дії кредитного договору закінчився 15 квітня 2015 року.
Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17 лютого 2021 року позов  задоволено.
В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 перед Акціонерним товариством «Альфа-банк» за Кредитним договором № 79/л від 15 квітня 2005 року, укладеним між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» і ОСОБА_2 , в розмірі 50 418, 59  доларів США, звернуто стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором № 79/л-Z-3 від 18 серпня 2010 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» і ОСОБА_2 , а саме: на квартиру АДРЕСА_3 , що на праві власності належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 24 квітня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області Довбня  І.В.  24 квітня 2018 року за реєстровим № 729.
Встановлено  спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів із початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Альфа-банк» 18 843,72  грн  у відшкодування судових витрат.
  В апеляційній скарзі  відповідачка ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, ухвалити   нове рішення  про  відмову у  задоволенні   позову. В апеляційній скарзі зазначає, що судом  неповно з`ясовані  обставини, що мають значення для вирішення справи, суд не  взяв до уваги той факт, що  в момент коли вона стала власником  майна, квратира не була предметом іпотеки, і будь-які обтяження  відносно майна були припинені, а відтак  відповідачка не є  іпотекодоавцем, і  будь які права та обов`язкі  перед  банком  у неї відсутні.
Апеляційна скарга    не   підлягає задоволенню    з таких підстав.
 Відповідно до  ст. 44  ЦПК України,  особи, які  беруть участь у справі  зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати  процесуальні обов`язки.
Відповідно до ст.ст 128-131 ЦПК України  сторони  були своєчасно     повідомлені про день та час розгляду справи на 01 липня   2021 року   за адресами, які були зазначені в матеріалах справи. Заяв щодо зміни  місця проживання або місцезнаходження від   сторін   не надходило. Заяв про  причини неявки в судове засідання   від сторін  до апеляційного суду  не надходило. Представник апелянта  приймав участь у розгляді справи в суді апеляційної інстанції.  
   Відповідно до ст. 372 ЦПК  України  суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
   Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
  Враховуючи, що  сторони  належним чином повідомлені про день та час розгляду справи,  про причини  неявки  суд не повідомили, колегія суддів вважає, що  відсутні  підстави вважати   причини їх неявки  до суду поважними.
    Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
      Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.  Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
    Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України  суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності
Відповідно до ст. 12 ЦПК України   цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.  Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:
1) керує ходом судового процесу;
2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;
3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;
4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;
5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
 Як встановлено судом першої інстанції , 15 квітня 2005 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» і ОСОБА_2 укладено Кредитний договір  № 79/л, відповідно до якого останньому було надано кредитні кошти в сумі 15 000 доларів США (а.с. 4 - 5, 6).
Також, відповідно до умов додаткових угод та договорів про внесення змір до Кредитного договору № 79/л, ОСОБА_2 отримав кредит на загальну суму 50 000 доларів США, а правонаступником кредитора став ПАТ «Сведбанк» (а.с. 7, 8, 9, 10, 11 - 14, 15, 16 - 17, 18 - 19, 20 - 21).
Надання банком ОСОБА_2 коштів за кредитним договором в розмірі 50 000 доларів США підтверджується квитанцією № 02402-72 від 18.08.2010 року (а.с. 23).
 На  забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором,  18 серпня 2010 року між ПАТ «Сведбанк» і ОСОБА_2 укладено Іпотечний договір № 79/л-Z-3, відповідно до якого предметом іпотеки було належне ОСОБА_2 на праві власності нерухоме майно, а саме: квартира АДРЕСА_3  (а.с. 30 - 32). 
Пунктом 2 договору про внесення змін та доповнень № 1 від 18 травня 2012 року до Іпотечного договору № 79/л-Z-3 від 18 серпня 2010 року, сторони оцінили предмет іпотеки в 76 000 доларів США (а.с. 33).
Судом першої інстанції  встановлено, що ОСОБА_2 не виконує свої зобов`язання перед позивачем за Кредитним договором № 79/л від 15 квітня 2005 року.
З наданого позивачем на підтвердження своїх вимог розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 27 квітня 2020 року ОСОБА_2 має заборгованість по кредитному договору на загальну суму в розмірі 50 418, 59  доларів США  (а.с. 38).
Власником предмета іпотеки за Іпотечним договором № 79/л-Z-3 від 18 серпня 2010 року, а саме: квартири АДРЕСА_3 - є ОСОБА_1 , яка придбала вказане нерухоме майно у ОСОБА_4 24 квітня 2018 року, який володів ним на праві власності відповідно до укладеного із ОСОБА_2 договору купівлі-продажу квартири від 05 жовтня 2017 року (а.с. 114, 115, 116, 117, 118 - 119).
За таких обставин ,  висновок  суду  про те, що на підставі цивільно-правових угод ( договору купівлі-продажу квартири 24 квітня 2018 року) ОСОБА_1 , як власник переданого в іпотеку нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_3 , на законних підставах набула статусу правонаступника ОСОБА_2 за Іпотечним договором № 79/л-Z-3 від 18 серпня 2010 року.
Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За нормами статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частини 1 і 2).
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, у такій самій кількості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу; якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (стаття 1050 ЦК України).
Положення статті 625 ЦК України передбачають, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу.
Відповідно до частини 1 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Норма частини першої статті 575 ЦК України встановлює, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.
Стаття 589 ЦК України передбачає, що в разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення на предмет застави.
Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Згідно із ч. 1 ст. 41 Закону України «Про іпотеку», реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.
Відповідно до ч. 2 ст. 43 Закону України «Про іпотеку», початкова ціна продажу предмета іпотеки встановлюється рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а якщо вони не досягли згоди, - на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність, при цьому початкова ціна продажу майна не може бути нижчою за 90 відсотків його вартості, визначеної шляхом його оцінки.
Відповідно до частин першої та другої статті 23 Закону України «Про іпотеку», у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою; о соба, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.
Тобто, на підставі договорів купівлі-продажу квартири від 05 жовтня 2017 року і 24 квітня 2018 року, в силу норм частин першої та другої статті 23 Закону України «Про іпотеку», у зв`язку із переходом права власності на предмет іпотеки від ОСОБА_2 до ОСОБА_4 і від ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , дана іпотека є дійсною для останньої, як для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до її відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.
Отже, ОСОБА_1 , як особа до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набула статусу іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором 79/л-Z-3 від 18 серпня 2010 року у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття нею права власності на предмет іпотеки.
Доводи представника відповідача про безпідставність вимог позивача,   через те, що відповідач набула права власності на предмет іпотеки у той час коли не існувало жодних обмежень щодо вказаного нерухомого майна через скасування відповідних реєстраційних обмежень щодо нього, про які було зазначено  у відзиві на позов , є тотожними викладеними ним в апеляційній скарзі, і не простосують висновків суду першої інстанції  про те ,що ОСОБА_1   набула всіх прав та обов`язків  іпотекодавця. 
У висновках Верховного Суду зазначено,  що  іпотека залишається чинною для нового власника навіть у разі відсутності відповідного реєстраційного запису про обтяження, який був вилучений на підставі згодом скасованого судового рішення (постанова КЦС ВС від 01 жовтня 2020 року по справі № 761/24810/14-ц).
Зокрема, у даній справі реєстраційний запис про іпотеку дійсно був виключений 21 вересня 2017 року у зв`язку із набуттям чинності рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19 липня 2017 року, яким було визнано припиненими Кредитний договір № 79/л від 15 квітня 2005 року та Іпотечний договір № 79/л-Z-3 від 18 серпня 2010 року і знято заборону на відчуження майна, що було передано в іпотеку.
Надалі, рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19 липня 2017 року, було скасовано судом апеляційної інстанції 18  квітня 2018 року.
Вказані обставини призвели до продажу іпотечного майна двічі за договорами купівлі-продажу, однак подальше скасування судового рішення на підставі якого було вилучено реєстраційний запис про іпотеку не змінило того, що первинна іпотека фактично залишилися чинною для нового власника майна,  це підтверджує той факт, що навіть покупка майна за договором не є абсолютною гарантією для нового власника.
Тобто, у разі відсутності чинного судового рішення, на підставі якого з Державного реєстру іпотек виключено запис про обтяження, дія іпотеки підлягає відновленню з моменту вчинення первинного запису; адже такий запис виключено на підставі рішення суду, яке надалі було скасовано, а це означає, що іпотека дійсна з моменту внесення про неї первинного запису в Державний реєстр іпотек (постанова КЦС ВС від 07 жовтня 2020 року по справі № 478/5566/18).
Як наслідок, чинна законна іпотека має пріоритет над відомостями з реєстру речових прав.
Тобто, якщо інформація у реєстрі речових прав про іпотеку (наприклад, іпотека припинена) суперечить первинним документам про державну реєстрацію, пріоритетного значення набувають первинні підстави реєстрації - той самий іпотечний договір (постанова КГС ВС від 15 вересня 2020 року по справі № 918/80/19).
Висновки щодо  изнання права іпотекодержателя належним способом захисту, оскільки «повернення в становище, яке існувало до моменту порушення, тобто коли права кредитора та іпотекодержателя не ставилися під сумнів і він міг вільно користуватись цими правами (правами іпотекодержателя) за договором» викладені в постанові   КГС ВС від 28 жовтня 2020 року по справі № 910/10963/19.
Використання такого способу захисту є ефективним ,якщо боржник вчинив дії, спрямовані, наприклад, на виведення іпотечного майна з-під дії іпотеки.
Як вбачається із Договору купівлі-продажу прав вимоги від 25 травня 2012 року, укладеного між ПАТ «Свадбанк» і ПАТ «Дельта банк» Договору купівлі-продажу прав вимоги від 15 червня 2012 року, укладеного між ПАТ «Дельта банк» і ПАТ «Альфа-банк», до останнього перейшли права кредитора та іподекодержателя за фінансовим кредитом і зобов`язаннями ОСОБА_2 по його заборгованості (а.с. 45 - 53, 54 - 58).
У Статуті АТ «Альфа-Банк» записано, що АТ «Альфа-Банк» є правонаступником всіх прав і зобов`язань ПАТ «Альфа-Банк» (а.с. 59 - 66).
Висновок суду  що   ОСОБА_2 не виконує свої зобов`язання за Кредитним договором № 79/л від 15 квітня 2005 року та наявні підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення кредитної заборгованості ОСОБА_2 перед позивачем,  є обґрунтованим .
Відмовляюючи у застосуванні  строків позовної давності, суд  першої інстанції вірно виходив із того  , що ОСОБА_1 придбала іпотечне нерухоме майно 24 квітня 2018 року та до 18 квітня   2018 року( дата прийняття  постанови  апеляційним судом )  існував невирішений судовий спір  щодо правовідносин  за Кредитним договором № 79/л від 15 квітня 2005 року та Іпотечним договором № 79/л-Z-3 від 18 серпня 2010 року , а відтак відповідно до положень  ст.ст 256,257 ЦК України   позивач довідався про порушення свого права не пізніше квітня  2018 року і відповідно  строк позовної давності за вимогами позивача мав закінчитись у 2021 році.
Із позовною заявою  позивач  звернувся  до  Васильківського міськрайонного суду Київської області 12 червня 2020 року ( а.с. 1), що свідчить  про своєчасне  звернення позивача  до суду з вимогами про захист свого цивільного права.
Доводи апеляційцно скарги  про відсутність  будь- яких обов`язків у ОСОБА_1   перед позивачем, з огляду на те що, вона придбала  квартиру під час зняття обмеження, не  ґрунтуються на  вимогах закону, є безпідставними   і не спростовують висновків суду  першої інстанції.
Постановляючи рішення, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, та  дійшов правильного  висновку про задоволення   позову. Вірним є висновок суду і про розподіл судових витрат відповідно  до ст. 141 ЦПК України 
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в порядку ст. 367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що рішення суду  є законним та обгрунтованим,  підстави для його скасування відсутні. 
Керуючись ст.ст. 365, 367,369,374,375,381 - 384  ЦПК України, суд,-
 
П о с т а н о в и в :
                                              
Апеляційну скаргу ОСОБА_1   залишити  без задоволення.  
Рішення Васильківського міськрайонного  суду Київської області від  17 лютого 2021 року залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту прийняття. 
Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення  з дня складення повного судового рішення безпосередньо до  суду касаційної інстанції.
Повний текст судового рішення виготовлено 06 липня 2021 року.
 
Головуючий                                                          
 
Судді