Справа № 307/1604/18

П О С Т А Н О В А
Іменем України

       01 липня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі: 
головуючого судді: Джуги С.Д.
суддів: Куштана Б.П., Мацунича М.В.,
з участю секретаря судового засідання: Волощук В.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 19 жовтня 2020 року у складі судді Чопик В.В., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл житлового будинку, –
постановив:
У червні 2018 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про розподіл житлового будинку.
Позов мотивовано тим, що 04.08.2004 року позивачу та відповідачу по справі було видано свідоцтва про право на спадщину за законом кожному в рівній долі на Ѕ частину житлового будинку в АДРЕСА_1 , після смерті їх батька. 03.09.2004 року мати сторін по справі, ОСОБА_3 , подарувала 1/2 житлового будинку в АДРЕСА_1 в рівних долях позивачу та відповідачу. Таким чином, позивач та відповідач є співвласниками вищевказаного житлового будинку в рівних долях. 15.01.2015 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за спільною заявою здійснено розподіл земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на три земельні ділянки. Позивачем виготовлено технічну документацію та зареєстровано право власності на свої земельні ділянки, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Таким чином, з моменту набуття позивачем та відповідачем права спільної часткової власності на житловий будинок та земельну ділянку, сторони мають право лише за взаємною згодою володіти та користуватися спільним майном, і за жодних правових підстав не мають права вчиняти дій, які б не були узгоджені з іншим співвласником. Тому, актами цивільного законодавства України надано право співвласникам на поділ та виділ майна, що є у їх спільній частковій власності. У відповідності до ч. 1 та ч.2 ст.367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Як випливає з положення ч. 1 та ч. 3 ст. 367 ЦК України та ст. 88 ЗК України, поділ в натурі майна, яке перебуває у спільній частковій власності, може бути здійснено за домовленістю між співвласниками, шляхом укладання договору про поділ нерухомого майна, який повинен бути вчинений у письмовій формі з обов`язковим його нотаріальним посвідченням учасниками правочину. Проте, в тому випадку, якщо один із співвласників виявив бажання, не залежно від його мотивів, здійснити поділ у натурі майна, що перебуває у спільній частковій власності, однак інший співвласник перешкоджає йому в реалізації такого права будь-яким шляхом, що унеможливлює досягнення домовленості між ними щодо укладання договору про поділ нерухомого майна, такий співвласник має право на звернення до суду з відповідним позовом про поділ (виділ) спільного майна в натурі і таке право підлягає судовому захисту. Оскільки між сторонами не досягнуто домовленості про поділ (виділ) в натурі житлового будинку, що призвело до неможливості вчинити договір про поділ цього майна, в порядку передбаченому ч. 3 ст. 367 ЦК України, позивач має право на звернення до суду за захистом свого майнового права, шляхом здійснення поділу житлового будинку в натурі, відповідно до частки кожної із сторін у спільній власності з метою припинення права спільної часткової власності на це майно.
За вказаних обставин позивач просив суд розділити в натурі житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 згідно варіанту № 2, зазначеного у висновку експерта № 273/03/2019, а саме: виділити ОСОБА_2 коридор № 1, площею 6,7 кв.м.; кухню № 2, площею № 2, площею 14.6 кв.м.; кімнату № 3. площею 21.9 кв.м.; коридор № 10, площею 13.5 кв.м.; комору № 11, площею 3,8 кв.м.; ванну № 12, площею 6,8 кв.м.; передпокій № 13 площею 6.4 кв.м.; кімнату № 14, площею 22,8 кв.м.; кімнату № 18, площею 16.1 кв.м.; підвальне приміщення № IV; підвальне приміщення № V; гараж-В; господарські будівлі зблоковані-Г; уборну –Д; ј частину воріт та розділити на дві рівні частини коридор № 9, площею 5,1 кв.м.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 різницю у вартості часток у розмірі 154752 грн. та судові витрати, а саме: судовий збір та вартість судової будівельно-технічної експертизи, оплачених позивачем у процесі розгляду справу.
Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 19 жовтня 2020 року позов ОСОБА_2 - задоволено.
Розділено в натурі житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 згідно варіанту № 2, зазначеного у висновку експерта № 273/03/2019, а саме: виділено ОСОБА_2 коридор № 1, площею 6,7 кв.м.; кухню № 2, площею № 2, площею 14.6 кв.м.; кімнату № 3. площею 21.9 кв.м.; коридор № 10, площею 13.5 кв.м.; комору № 11, площею 3,8 кв.м.; ванну № 12, площею 6,8 кв.м.; передпокій № 13 площею 6.4 кв.м.; кімнату № 14, площею 22,8 кв.м.; кімнату № 18, площею 16.1 кв.м.; підвальне приміщення № IV; підвальне приміщення № V; гараж-В; господарські будівлі зблоковані-Г; уборну –Д; ј частину воріт та розділити на дві рівні частини коридор № 9, площею 5,1 кв.м.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 різницю у вартості часток у розмірі 154752 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати, а саме: судовий збір в розмірі 7771,74 грн. та вартість судової будівельно-технічної експертизи, оплачених позивачем у процесі розгляду справу в розмірі 15 015грн.
В апеляційній скарзі апелянт ОСОБА_1 просить дане рішення суду скасувати та увалити нове рішення, яким встановити розподіл житлового будинку в рівних долях, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість. Зокрема вказано, що суд першої інтонації прийняв до уваги висновок судової будівельно – технічної експертизи, варіант №2, у якому відсутня площа кухні, яка знаходиться біля будинку, яка належить як позивачу так і відповідачу, і за рахунок цієї кухні у неї збільшуються квадратні метри Ѕ спільного будинку. Інших доводів апеляційна скарга не містить.
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.
В судовому засіданні апелянт, її представник ОСОБА_4 , підтримали подану апеляційну скаргу, просять її задовольнити.
Представник позивача ОСОБА_5 заперечив апеляційну скаргу, просить залишити її без задоволення.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторони, представників сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що така не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.ч.1,4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Частиною 1та 2 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Матеріалами справи встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.08.2004 року позивач та відповідач, кожний в рівних долях, стали власниками спадкового майна за померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 батьком, яке складається з Ѕ частини житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 .
Згідно договору дарування від 03.09.2004 року позивачу та відповідачу їх мама ОСОБА_3 , подарувала в рівних долях Ѕ частину житлового будинку з надвірними спорудами в АДРЕСА_1 .
Таким чином позивач та відповідач є співвласниками даного будинку, кожний в Ѕ частці.
Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. 
Згідно зі ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.
Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.
З клопотанням позивача ухвалою суду першої інстанції призначено у справі судову будівельно - технічну експертизу, на вирішення якої поставлено питання щодо визначення можливих варіантів розподілу вказаного житлового будинку відповідно до часток співвласників із врахуванням фактичного користування. 
За результатами проведення даної експертизи надано висновок № 273/03/2019 від 28.03.2019 р., згідно з яким запропоновано два можливі варіанти поділу, розроблені із відступом від рівності часток (варіант 1) та (варіант 2). В даних варіантах поділу, приміщення, що виділяються співвласникам, є ізольованими та не потребують виконання додаткових будівельних робіт для їх ізольованого користування, в тому числі втручання в несучі конструктивні елементи та інженерні мережі (комунікації) житлового будинку. 
Позивач просив здійснити поділ будинку з господарськими спорудами згідно варіанту № 2, зазначеного у висновку експерта № 273/03/2019. а саме: виділити йому коридор № 1, площею 6,7 кв.м.; кухню № 2, площею № 2, площею 14.6 кв.м.; кімнату № 3. площею 21.9 кв.м.; коридор № 10, площею 13.5 кв.м.; комору № 11, площею 3,8 кв.м.; ванну № 12, площею 6,8 кв.м.; передпокій № 13 площею 6.4 кв.м.; кімнату № 14, площею 22,8 кв.м.; кімнату № 18, площею 16.1 кв.м.; підвальне приміщення № IV; підвальне приміщення № V; гараж-В; господарські будівлі зблоковані-Г; уборну –Д; ј частину воріт та розділити на дві рівні частини коридор № 9, площею 5,1 кв.м.
Відповідач, її представник в суді першої інстанції не заперечували щодо такого порядку поділу будинку. 
Оскільки сторонами у справі, як співвласниками майна, не досягнуто згоди про поділ (виділ) в натурі житлового будинку, що є їх спільною частковою власністю, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про поділ даного майна згідно варіанту №2 висновку експерта № 273/03/2019, стягнувши з відповідача на користь позивача визначену експертом різницю у вартості часток в сумі 154752 грн., та обґрунтовано задовольнив заявлений позов. При цьому слід зауважити, що при поділі майна згідно варіанту №2, розмір грошової компенсації різниці у вартості часток є меншим ніж при поділі майна за варіантом №1, який становить 236 012 грн.
        Посилання в апеляційній скарзі, що суд першої інстанції прийняв до уваги висновок судової будівельно – технічної експертизи, варіант №2, у якому відсутня площа літньої кухні, яка знаходиться біля будинку, не можуть бути взяті до уваги, оскільки і у варіанті №1 відсутня її площа, однак у обох варіантах вказана її вартість. Також у обох варіантах висновку експерта відсутня площа інших господарських будівель і споруд, натомість вказана їх вартість, яка врахована експертом при поділі майна. Окрім того, необхідно відмітити, що господарські будівлі (літні кухні, сараї) є підсобними будівлями і складають з будинком одне ціле.
Відповідачем (апелянтом), відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України, не подано жодних доказів, які підтверджували необґрунтованість вказаного висновку експерта.
Таким чином рішення судом першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Підстав для його скасування чи зміни не має. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З врахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст.374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-
                                                 постановив :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 19 жовтня 2020 року, залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складено 12 липня 2021 року .
Головуючий: 
Судді: