П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

07 вересня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/3593/20	

Головуючий І інстанції Глуханчук О.В.
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді - Осіпова Ю.В.,
суддів -  Косцової І.П., Скрипченка В.О., 
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2020 року (м.Одеса, дата складання повного тексту рішення - 17.08.2020р.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-
В С Т А Н О В И В:
11.08.2020р. ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , у якому просив суд:
- визнати протиправними дії відповідача щодо ненарахування та невиплати в повному обсязі індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015р. по 16.03.2016р. включно;
- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на його користь індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015р. по 16.03.2016р. включно у сумі 8156,83 грн. з урахуванням обов`язкових відрахувань. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у період проходження позивачем військової служби, нарахування грошового забезпечення відповідачем здійснювалося не в повному обсязі, а саме у період з 01.12.2015р. по 16.03.2016р. йому не в повному розмірі нараховувалася та виплачувалася індексація грошового забезпечення, яка є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці і її проведення, у зв`язку зі зростанням споживчих цін, є обов`язковим для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
Представник відповідача надав до суду 1-ї інстанції письмовий відзив, у якому позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2020 року (ухваленим         в порядку письмового провадження) позов ОСОБА_1 - задоволено частково. Визнано протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати не у повному обсязі позивачу індексації грошового забезпечення за грудень 2015р. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 донарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за грудень 2015р. із застосуванням базового місяця (місяця, значення індексу споживчих цін в якому приймається за 1 або 100%) «січень 2008р.» з урахуванням раніше виплачених сум. Визнано протиправними дії відповідача щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016р. по 16.03.2016р. включно. Зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016р. по 16.03.2016р. включно, враховуючи базовий місяць - «січень 2008р.». У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено. 
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду 1-ї інстанції, відповідач 24.11.2020р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення порушено норми матеріального права, просив скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17.08.2020р. та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
01.12.2020р. матеріали даної справи, разом із апеляційною скаргою, надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02.12.2020р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження.
Згідно з п.п.1,2 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю та/або неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
Розглянувши матеріали даної справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для її часткового задоволення.
Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи. 
Позивач - ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 , яка зарахована на грошове забезпечення до Військової частини НОМЕР_1 , що не заперечується сторонами.
18.07.2018р. позивач отримав посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_3 , видане управлінням персоналу штабу Командування ВМС ЗС України.
10.02.2020р. ОСОБА_1 звернувся до Військової частини НОМЕР_1 із заявою про нарахування та виплату йому за період з 01.12.2015р. по 19.02.2016р. індексації грошового забезпечення, а також проханням видати йому, зокрема, довідку про виплату або невиплату йому індексації грошового забезпечення за весь період проходження служби у військовій частині, починаючи з 01.12.2015р. по 19.02.2016р., та копію картки особового рахунку за період з 01.12.2015р. по 19.02.2016р. 
Однак, Військова частина НОМЕР_1 своїм листом від 19.03.2020р. №475/4/570 відмовила позивачу у виплаті (перерахунку) індексації його грошового забезпечення.
Відповідно до довідки від 07.07.2020р. №475/13-406, за період з 01.12.2015р. по 16.03.2016р. індексацію грошового забезпечення нарахована та виплачена позивачу у грудні 2015р. у розмірі 756,52 грн.; з 01.01.2016р. по 28.02.2018р. виплату індексації грошового забезпечення призупинено відповідно до розпорядження директора Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 04.01.2016р. №248/3/9/1/2.
Вважаючи виплату військовою частиною сум індексації не у повному обсязі протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Вирішуючи справу по суті та частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із часткової обґрунтованості та доведеності заявлених позовних вимог та, відповідно, з часткової неправомірності дій відповідача. 
Однак, колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали даної справи та наявні в них докази, не у повній мірі погоджується з такими висновками суду 1-ї інстанції та вважає їх частково необґрунтованими, з огляду на наступне.
Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Стаття 43 Конституції України закріплює право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, єдину систему їх соціального і правового захисту, гарантії в економічній, соціальній та політичній сферах щодо сприятливих умов для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни врегульовано положеннями Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991р. №2011-XII.
У відповідності до ст.1 цього Закону, «соціальним захистом військовослужбовців» вважається діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.
Згідно зі ст.9 Закону №2011-XII, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991р. №1282-XII.
У розумінні ст.1 цього Закону, «індексація грошових доходів населення» - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Стаття 2 Закону №1282-XII визначає, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Тобто, основною метою індексації грошових доходів населення є забезпечення достатнього життєвого рівня населення України за рахунок відшкодування подорожчання споживчих товарів і послуг.
Відповідно до ст.4 Закону №1282-ХІІ індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103%.
Згідно зі ст.5 Закону №1282-ХІІ, підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів. Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України. Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету ПФУ та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.
За приписами ст.6 Закону №1282-XII, у разі виникнення обставин, передбачених ст.4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних та демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. 
Статтею 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» визначено, що індексацію доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі ст.19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.
У свою чергу, правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, передбачені Порядком проведення індексації грошових доходів населення (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003р. №1078), 
У відповідності до п.1 Порядку №1078, підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003р. місяця опублікування Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».
Згідно з п.4 Порядку №1078, індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних та демографічних груп населення. 
Як передбачено п.6 Порядку №1078, виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, зокрема підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.
З урахуванням наведених правових норм діючого законодавства, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що індексація грошового забезпечення як складова грошового забезпечення військовослужбовців є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.
У рішенні Конституційного Суду України від 15.10.2013р. по справі №9-рп/2013 стосовно офіційного тлумачення положення ч.2 ст.233 Кодексу законів про працю України зазначено,  що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. А тому, системний аналіз наведених норм          дає підстави для висновку про те, що індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а отже підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.
До того ж, аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 20.11.2019р. у справі №620/1892/19.
Окрім того, слід зазначити, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 08.11.2005р. у справі «Кечко проти України» (заява №63134/00) зауважив про те, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (п.23 рішення). Також, Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.
Так, реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних і чинних, на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.
Судова колегія наголошує, що обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування та виплату індексації грошового забезпечення. Відповідачем, у свою чергу, не надано суду жодних належних та допустимих доказів того, що у бюджеті відповідного рівня, з якого фінансується військова частина, відсутні кошти на індексацію грошового забезпечення.
Окрім того, безпідставними є посилання Військової частини НОМЕР_4 у листі від 13.03.2020р. №475/4/570 на роз`яснення Департаменту фінансів Міністерства оборони України, адже обов`язок здійснення індексації грошових коштів (грошового забезпечення) населення визначений Законами №2011-XII та №1282-XII. Роз`яснення ж Департаменту фінансів Міністерства оборони України мають рекомендаційний характер, тому не можуть бути підставою для не нарахування та не виплати позивачу індексації.
З урахуванням викладеного, враховуючи встановлені спірні обставини справи, апеляційний суд вважає, що позивач має право на виплату йому індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015р. по 16.03.2016р. включно, у зв`язку із чим знаходить обґрунтованим висновок суду 1-ї інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог у цій частині.
При цьому, судова колегія вважає за необхідне звернути увагу на те, що судом 1-ї інстанції обґрунтовано не було враховано доводи Військової частини НОМЕР_1 щодо того, що індексація грошового забезпечення у грудні 2015р. була виплачена, адже позивачем визначено іншу суму індексації за вказаний місяць. Відповідач, у свою чергу, не довів, що виплачена сума індексації - 756,52 грн. є вірною.
Водночас, надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції щодо вирішення позовної вимоги в частині застосування при проведенні індексації грошового забезпечення позивача за період з 01.12.2015р. по 16.03.2016р. - січня 2008р. як базового місяця, з урахуванням доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного. 
Так, розрахунок сум індексації грошового забезпечення позивача, а саме: питання визначення базового місяця та наявності факту перевищення індексом споживчих цін порогу індексації у взаємозв`язку із розміром грошового забезпечення, є компетенцією відповідача як органу, в якому позивач проходив службу і який виплачував йому грошове забезпечення. Саме на відповідача, за наявності законних підстав, покладається обов`язок нарахувати та виплатити позивачу індексації грошового забезпечення, у т.ч. з визначенням базового місяця для нарахування такої індексації.
До аналогічного висновку дійшов також Верховний Суд у постанові від 15.10.2020р. у справі №240/11882/19.
На думку колегії суддів, повноваження щодо визначення базового місяця для нарахування, у відповідності до Закону №1282-XII та Порядку №1078, також покладаються на відповідача.
Так, на момент початку невиплати позивачу індексації грошового забезпечення, п.5 Порядку №1078 передбачав те, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100%.
Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.
У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.
Враховуючи наведене, вбачається, що підставою для встановлення базового місяця індексації  є підвищення, зокрема, посадових окладів особи. При цьому, зміна розміру доплат, надбавок та премій не випливає на встановлення базового місяця індексації для початку обчислення індексу споживчих цін при нарахуванні індексації.
Разом із цим, колегія судів зазначає про те, що відповідачем на момент розгляду даної справи не здійснено будь-якого розрахунку суми індексації грошового забезпечення позивача - ОСОБА_1 , у т.ч. і встановлення базового місяця для її здійснення.
За таких умов, відсутні достатні підстави вважати, що відбулося порушення прав позивача щодо застосування відповідачем базового місяця не того, який на думку позивача повинен був застосовуватись.
У той же час, колегія суддів звертає увагу на те, що саме в процесі виконання рішення суду в порядку встановленому нормами Закону №1282-XII та Порядку №1078, буде визначено базовий місяць для проведення індексації грошового забезпечення позивача.
Так, виходячи з положень ст.5 КАС України захисту підлягає вже порушене право, а не те, яке може бути порушено у майбутньому. Тобто, у даному випадку, право позивача щодо застосування певного базового місяця не є порушеним.
Таким чином, оскільки відповідачем на час виникнення спірних правовідносин не вчинялося будь-яких дій по визначенню базового місяця для проведення індексації грошового забезпечення позивача, а тому наразі відсутні підстави для висновку, що має місце порушення прав, пов`язаних з визначенням базового місяця для проведення індексації за період з 01.12.2015р. по 16.03.2016р. включно.
Окрім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити та звернути увагу на те, що позивачем як при подачі даного позову, так і під час розгляду даної справи у суді 1-ї інстанції, не були заявлені п/вимоги щодо встановлення базового місяця.
За правилами ч.2 ст.9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Зі змісту вказаної норми можна зробити висновок, що при розгляді справи суд фактично обмежений предметом та обсягом заявлених позовних вимог і може вийти за межі позовних вимог, виключно якщо це необхідно для ефективного захисту прав з боку відповідача. 
При цьому, згідно з ч.3 ст.9 КАС України, кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 1 ст.47 КАС України передбачено, що крім прав та обов`язків, визначених у ст.44 цього Кодексу, позивач має право на будь-якій стадії судового процесу відмовитися від позову. Позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за 5 (п`ять) днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.
Слід вказати про те, що позовні вимоги (щодо стягнення з відповідача індексації грошового забезпечення        із урахуванням конкретного базового місяця для проведення індексації) у встановлений ст.47 КАС України строк, позивачем не уточнювалися, не змінювалися та не збільшувалися, а суд 1-ї інстанції, в свою чергу, без будь-яких обґрунтованих на підстав без мотивовано фактично вийшов за межі позовних вимог, зобов`язавши Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування індексації його грошового забезпечення із урахуванням базового місяця січень 2008р. 
Колегія суддів наголошує, що у разі незгоди з подальшими діями відповідача щодо визначення базового місяця, розміру нарахування та виплати індексації, позивач не позбавлений можливості звернутися за захистом порушених прав до суду.
Отже, за таких обставин, доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження.
Слід також зазначити про те, що за правилами ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, що, у свою чергу, не було відповідним чином реалізовано Військовою частиною НОМЕР_1 при розгляді справи в судах обох інстанцій.
У силу вимог ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду 1-ї інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Отже, враховуючи, що судом 1-ї інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також у зв`язку із тим, що деякі висновки суду не відповідають обставинам справи, судова колегія, діючи виключно в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, відповідно до ч.1 ст.317 КАС України, вважає за необхідне скасувати рішення суду 1-ї інстанції та прийняти нове, яким адміністративний позов - задовольнити частково
Керуючись ст.ст.308,311,315,316,317,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - задовольнити частково.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2020 року - скасувати та прийняти нове, яким адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015р. по 16.03.2016р. включно.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015р. по 16.03.2016р. включно.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 07.09.2021р. 

Головуючий у справі
суддя-доповідач:                                                                                           Ю.В. Осіпов 

Судді:                                                                                                          І.П. Косцова  

                                                                                                                   В.О. Скрипченко