П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/3911/21-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Дончик В.В.
Суддя-доповідач -  Франовська К.С.   
29 липня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Франовської К.С. 
суддів:  Матохнюка Д.Б.  Боровицького О. А. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 14 травня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Хмільницької районної державної адміністрації Вінницької області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
26 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Управління соціального захисту населення Хмільницької районної державної адміністрації Вінницької області з такими вимогами :
-  визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Хмільницької районної державної адміністрації Вінницької області, щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплати щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня в розмірі, передбаченому статтею 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".
- зобов`язати Управління соціального захисту населення Хмільницької райдержадміністрації Вінницької області здійснити перерахунок та виплату щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік в розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, відповідно до частини 5 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".
Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 30 квітня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху у зв`язку з пропуском строку звернення до суду з наданням строку для виправлення недоліків та подання обґрунтованої заяви про поновлення пропущеного строку.
12 травня 2021 року ОСОБА_1 виконав вимоги ухвали і подав клопотання про поновлення пропущеного строку для звернення до суду з цим позовом.
Ухвалою суду від 14 травня 2021 року  наведені позивачем причини пропуску строку звернення до суду визнані неповажними і позовну заяву ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Хмільницької районної державної адміністрації Вінницької області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії разом з доданими до неї матеріалами повернуто на підставі п.9 ч.4 ст.169 КАС України.
Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій, з посиланням на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Апеляційна скарга мотивована помилковими висновками суду щодо визнання причин пропущення строків неповажними та порушенням права доступу до правосуддя.
Скаржник звертає увагу на приписи ч.2 ст.17 КАС України, відповідно до якої особи, які порушили права і законні інтереси інших осіб, зобов`язані їх поновити, не чекаючи пред`явлення позову та на невизначеність судової практики Верховного Суду щодо порядку обчислення строку звернення до суд у справах даної категорії.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.
Так, судом достовірно встановлено та підтверджується матеріалами адміністративної справи, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій, що підтверджується відповідним посвідченнями серії НОМЕР_1 від 03.12.2015 .

На звернення позивача із заявою від 02.04.2021 про перерахунок та виплату недоотриманої щорічної разової грошової допомоги до 5 травня Управління праці та соціального захисту населення Хмельницької районної державної адміністрації листом від 05.04.2021 №01-20-940 повідомило, що Постановою Кабінету Міністрів України від 19 лютого 2020 року №112 «Деякі питання виплати у 2020 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Прос статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань», затверджено розмір разової грошової допомоги до 5 травня на 2020 рік учасникам бойових дій у розмірі 1390 грн.
Позивач, вважаючи такі дії відповідача протиправними, звернувся до суду за захистом свого порушеного права.
Суд першої інстанції, встановивши, що позивачем при зверненні до суду пропущено строк звернення до суду, залишив позовну заяву без розгляду відповідно до п.9 ч.4 ст.169 КАС України, вказавши на наявність передбачених ч. 2 ст. 123 КАС України підстав.
Приймаючи вказане судове рішення, суд першої інстанції виходив з приписів частини 4 статті 17-1 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10 1993 року №3551-ХІІ (далі Закон №3551-ХІІ) , за якими особи, які не отримали разової грошової допомоги до 5 травня, мають право звернутися за нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги, а відтак перебіг шестимісячного строку звернення до суду закінчився 30.03.2021 року.
Отож, з урахуванням обставин звернення позивача до суду лише 14.04.2021 року, суд дійшов висновку про пропуск, останнім, шестимісячного строку, встановленого ч.2 ст.122 КАС України.
Колегія суддів погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.
Статтею 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду.
У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті. Звернення до суду і судове провадження повинно здійснюватись у відповідності до вимог чинного законодавства, зокрема, процесуальних норм щодо порядку провадження в адміністративних справах.
Проте, законодавець встановлює певні обмеження такого права, зокрема, шляхом встановлення строку звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав.
Так, відповідно до статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду встановлені статтею 123 КАС України, відповідно до частин першої та другої якої у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Відповідно до пункту 9 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.
Переглядаючи цю ухвалу про повернення позовної заяви, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що під строком звернення до адміністративного суду розуміється строк, протягом якого особа має право звернутися з адміністративним позовом і розраховувати на одержання судового захисту. Дотримання цього строку є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах, яка дисциплінує учасників цих відносин, запобігає зловживанням, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності та неостаточності у відносинах.
За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод та законних інтересів. Відтак законодавець передбачив, що в разі, якщо особа не знала про допущене порушення, але з певної дати повинна була про нього дізнатись, перебіг строку обчислюється саме з моменту, коли особа повинна була дізнатись про відповідне порушення її прав.
При цьому суд апеляційної інстанції зауважує, що «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність того, що особа могла дізнатися про порушення своїх прав, зокрема, якщо особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.05.2020 в справі № 9901/37/20 дійшла висновку, що початок перебігу строку на звернення до суду не може бути пов`язаний з обізнаністю чи необізнаністю позивача про окремі підстави позову, тобто окремі фактичні та/або юридичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача, а розпочинається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про ухвалення рішення, яке її стосується.
Таким чином, перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
При цьому суд зауважує, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Як слідує з матеріалів справи, щомісячну грошову допомогу до 05 травня за 2020 рік, позивачу було нараховано та виплачено у квітні 2020 року.
Згідно з ч. 4 ст. 17-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» особи, які не отримали разової грошової допомоги до 5 травня, мають право звернутися за нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги.
Таким чином, отримавши у квітні 2020 року разову грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік, позивач знав про розмір виплаченої допомоги, тому до 30 вересня 2020 року, тобто до закінчення встановленого законом кінцевого строку виплати цієї допомоги, мав обґрунтовані очікування на отримання більшої суми, ніж йому була нарахована та виплачена.

Разом з тим, до суду з вказаним позовом позивач звернувся 14 квітня 2021 року, тобто з пропуском строку, встановленого статтею 122 КАС.
Отримання позивачем 05 квітня 2021 року листа УПСЗН Хмельницької райдержадміністрації від 05.04.2021 №01-20-940   про порядок та розмір нарахувань,  не впливає на перебіг установленого процесуального строку та не спростовує обізнаність позивача про розмір виплат і можливе порушення його прав.
Аналогічної правової позиції дотримується також Верховний Суд про що останнім зазначається, у постанові від 06 лютого 2018 року по справі № 607/7919/17, від 16 травня 2018 року по справі № 521/9634/17 та інших.
Щодо доводів позивача з покликанням на ту обставину, що про порушення свого права він дізнався після ухвалення Великою Палатою Верховного Суду 13 січня 2021 року рішення Верховного Суду у зразковій справі № 440/2722/20, на думку колегії суддів, така не може бути поважною причиною пропуску строку, оскільки вказана обставина не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку. При цьому, будь-які об`єктивні чи суб`єктивні обставини не могли позбавити його можливості звернутися з вказаним позовом в межах строку, встановленого ч. 2 ст. 122 КАС України.
Слід зазначити, що позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів, при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.
Вказана правова позиція щодо застосування до правовідносин у сфері нарахування та виплати соціальних виплат положень статей 122, 123 КАС України узгоджується з правовою позицією, що міститься у постанові Верховного Суду від 31.03.2021р. у справі №240/12017/19.

Колегія суддів вважає помилковими  посилання позивача в апеляційній скарзі на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 24.12.2020 року у справі №510/1286/16-а  щодо визначення початку перебігу строку звернення до суду,  зокрема, що: «... визначаючи початок перебігу строку звернення до адміністративного суду, важливо встановити той момент, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення її прав. У спорах, що виникають з органами ПФУ, особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу ПФУ відповіді на надісланий запит щодо розміру пенсії, нормативно-правових документів, на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок.
Отже, в цьому випадку початок перебігу строку звернення до адміністративного суду слід пов`язувати з датою отримання листа-відповіді, листа-роз`яснення від органу ПФУ на запит особи про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку.»
Як вбачається із змісту позовних вимог, правовідносини у справі №510/1286/16-а та у справі, що переглядається, є відмінними, відмінним є і правове регулювання порядку обчислення строку звернення до суду з позовом.
У зв`язку із чим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, позивачем не наведено причин, наявність яких йому перешкоджала оскаржити дії суб`єкта владних повноважень у визначений строк.
Порстановлена судом ухвала не є перешкодою для доступу до правосуддя, оскільки позивач не позбавлений права повторного звернення до суду з даним позовом з обгрунтуванням поважності причин пропуску строку звернення.
Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України Про судоустрій і статус суддів встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд
Відповідно до статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
У п. 45 рішення Європейського суду з прав людини Перез де Рада Каванілес проти Іспанії, зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (AFFAIRE PЕREZ DE RADA CAVANILLES c. ESPAGNE № 116/1997/900/1112).
У п. 44 рішення Європейського суду з прав людини Осман проти Сполученого королівства та пункті 54 рішення Круз проти Польщі зазначено, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (CASO OSMAN CONTRA REINO UNIDO № 23452/94; KREUZ v. POLAND № 28249/95).
Враховуючи наведені  правові норми та фактичні обставин справи, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно і об`єктивно встановлено обставини справи, оскаржена ухвала суду винесена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому немає підстав для її скасування.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням викладеного, ухвала суду першої інстанції є законною, тому підстави для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 14 травня 2021 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі   29 липня 2021 року.

Головуючий	 	 	Франовська К.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Матохнюк Д.Б.    Боровицький О. А.