ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7086/21 Справа № 184/758/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Томаш В. І. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2021 року                                                                м.Кривий Ріг

Справа № 184/758/21
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді -       Зубакової В.П.
суддів -                        Барильської А.П., Бондар Я.М.
секретар судового засідання: Євтодій К.С.
сторони:
позивач – Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»,
відповідач – ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження,апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на ухвалу Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 05 травня 2021 року, яке ухвалене суддею Томашем В.І. у місті Покрові Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 05 травня 2021 року,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
В обґрунтування заяви ОСОБА_1 вказував, що рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 10.10.2011 року у справі №2-492/11 з нього на користь ПАТ КБ «Приватбанк» було стягнуто заборгованість за кредитним договором №25759-СRЕD від 09.10.2008 року у розмірі 74628,87 грн., а також витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільних справ в сумі 120 грн., та витрати по сплаті державного мита в сумі 668,61 грн. 
Цим же судом на виконання вищевказаного рішення було видано виконавчий лист. Виконавче провадження №31279442 з примусового виконання вищевказаного виконавчого листа перебувало на виконанні у Покровському міському відділі державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Дніпро). Це виконавче провадження було завершено 20.01.2013 року на підставі п. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (у зв`язку з відсутністю майна, на яке за законом можливо звернути стягнення).         
На думку відповідача, строк повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання сплинув 21.01.2016 року. Правом повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання стягувач ПАТ КБ «Приватбанк» не скористався. З огляду на те, що стягувачем без поважних причин пропущено строк для повторного звернення до компетентних органів з питання примусового виконання рішення, вважає, що наявні підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
Звертаючись до суду, ОСОБА_1 просив визнати виконавчий лист у цивільній справі №2-492/11 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором №25759-СRЕD від 09.10.2008 року у розмірі 74 628,87 грн., а також витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільних справ в сумі 120,00 грн., та витрат по сплаті державного мита в сумі 668,61 грн., таким що не підлягає виконанню.
Ухвалою Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 05 травня 2021 року визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист у цивільній справі №2-492/11, виданий 03.11.2011 року Орджонікідзевським міським судом Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором №25759- СRЕD від 09.10.2008 року в сумі 74628,87грн, а також витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільних справ в сумі 120 грн., та витрати по сплаті державного мита в сумі 668,61 грн.
Не погодившись з вказаною ухвалою суду, Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просилоскасувати ухвалу суду та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви повністю.
Зазначає, що належними доказами на підтвердження стягнення з відповідача суми є платіжні доручення про сплату заборгованості саме у виконанні судового рішення. Проте, відповідач зазначених доказів не надав до суду.
Вважає, що АТ КБ «Приватбанк» має право на подання виконавчого листа до виконання із наданням відповідних доказів для поновлення строку виконавчого листа.
На думку позивача АТ КБ «Приватбанк», оскільки рішення суду до цього часу не виконане, воно підлягає виконанню та сплаті саме суми, яка вказана в рішенні.
Відзив на апеляційну скаргу не надано.
Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача АТ КБ «Приватбанк» Бродька А.І., який наполягав на доводах апеляційної скарги та просив її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 10.10.2011 року позовні вимоги Акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволені повністю.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором №25759-СRЕD від 09.10.2008 року у розмірі 74628,87 грн., а також витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільних справ в сумі 120 грн. та витрати по сплаті державного мита в сумі 668,61 грн. (справа №2-492/11).
На виконання вищевказаного рішення суду видано відповідний виконавчий лист, на підставі якого Покровським міським відділом державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Дніпро) 16.02.2012 року відкрито виконавче провадження № 31279442.
Виконавче провадження №31279442 було завершено 20.01.2013 року на підставі п. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (у зв`язку з відсутністю майна, на яке за законом можливо звернути стягнення). 
Відповідно до листа Покровського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Дніпро) №17.22-72/1758 від 13.04.2021 року, виконавче провадження №31279442 було завершено 20.01.2013 року на підставі п. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (від 21.04.1999 року № 606-ХІV) (у зв`язку з відсутністю майна, на яке за законом можливо звернути стягнення). Виконавчий документ з відповідною постановою повернено на адресу АТ КБ «Приватбанк». Матеріали виконавчого провадження № 31279442 відділ ДВС надати не має можливості, оскільки архівні виконавчі провадження, що передані на зберігання до архіву за 2013 рік, знищені у зв`язку із закінченням терміну зберігання. Станом на 13.04.2021 року, виконавчий лист № 2-492/11, виданий 03.11.2011 року Орджонікідзевським міським судом Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором №25759- СRЕD від 09.10.2008 року в сумі 74628,87грн. на виконання до Покровського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Дніпро) повторно не надходив та на виконанні не перебуває ( а.с. 5-6).
Задовольняючи заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з обґрунтованості заяви, оскільки пред`явлення виконавчого листа до виконання відбулось вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Стаття 129-1 Конституції України визначає, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України, статті 14 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.
Відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження здійснюється з дотриманням серед інших таких засад як верховенства права, диспозитивності, справедливості, неупередженості та об`єктивності.
Згідно з частиною першою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Крім того, право на справедливий судовий розгляд, що гарантується ст. 6 § 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має здійснюватися відповідно до норм закону, що передбачають наявність у сторін судового розгляду ефективного судового захисту з метою захисту їх цивільних прав (справа «Белеш та інші проти Чеської Республіки»).
У прецедентній практиці Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував на значенні своєчасного виконання рішень суду для захисту прав та свобод людини і громадянина, зауважуючи, що виконання судових рішень є невід`ємною частиною цивільного процесу, a несвоєчасне виконання судових рішень є таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції, і є порушенням права на суд. Так, у справі Хорнсбі проти Греції ЄСПЛ зауважив, що право на суд стало б ілюзорним, якщо б правова система держави дозволяла, щоб кінцеве та обов`язкове рішення суду залишалося невиконаним, що завдавало б шкоду одній зі сторін. Виконання рішень, ухвалених будь-яким судом, необхідно розглядати як невід`ємну частину судового розгляду для цілей статті 6 Конвенції. Така позиція ЄСПЛ підтримувалася судом також і у рішеннях Савіцький проти України, Кайсина та інші проти України (заява № 46144/99), Іммобільяре Саффі проти Італії (заява № 22774/93), Ромашов проти України, Дубенко проти України, Вассерман проти Росії, Малиновський проти Росії, Гіззатова проти Росії та ін.
Відповідно до ч. 1 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.
Закон передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом, проте наявними є обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом.
Частиною другою статті 432 ЦПК України встановлено, що суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа або наявності інших обставин, які зумовлюють необхідність установлення питань виконання судового рішення.
ОСОБА_1  як на підставу для задоволення заяви в цивільній справі посилався на те, що стягувач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» пропустив процесуальний строк для пред`явлення виконавчого листа на виконання, а отже втратив право на таке пред`явлення.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 22 Закону України 21.04.1999 № 606-XIV з подальшими змінами (станом на момент набрання рішенням чинності) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання протягом року з наступного дня після набрання рішенням чинності.
Як встановлено судом першої інстанції, з чим погоджується і апеляційний суд, виданий судом 03 листопада 2011 року виконавчий лист пред`являвся стягувачем до примусового виконання в передбачений діючим на час набрання рішенням чинності Законом України Про виконавче провадження № 606-ХІV.
Так, 16 листопада 2012 року державним виконавцем Покровського міського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області, на теперішній час Покровський міський відділ державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Дніпро), було відкрито виконавче провадження №31279442 з виконання виконавчого листа № 2-492/11 від 03.11.2011 року, виданого Орджонікідзевським міським судом Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» боргу в сумі 75417 грн.48 коп. (а.с. 7).
Виконавче провадження №31279442 завершено 20.01.2013 року на підставі п. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (у зв`язку з відсутністю майна, на яке за законом можливо звернути стягнення). 
У відповідності до ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що була чинною на момент завершення виконавчого провадження №31279442) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.
У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення. 
Отже, з моменту повернення стягувачу виконавчого документу на підставі п. 2 ст. 47 Законом України Про виконавче провадження № 606-ХІV, тобто з 20 січня 2013 року, починається відлік унормованого ст. 12 цього Закону трирічного строку і цей строк для повторного пред`явлення стягувачем виконавчого листа відносно боржника ОСОБА_1 сплив 20.01.2016 року.
Доводи апеляційної скарги правильності вищевикладених висновків не спростовують.
       Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) рішення від 10 лютого 2010 року).
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Висновки суду, викладені в оскарженій ухвалі, ґрунтуються на нормах матеріального і процесуального права. За таких обставин, на підставі ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду, як постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права, залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 374,381,382 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - залишити без задоволення.
         Ухвалу Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 05 травня 2021 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
               Повне судове рішення складено 08 вересня 2021 року.
      
 Головуючий:
     
Судді: