Номер провадження: 22-ц/813/6643/21 
Номер справи місцевого суду: 495/5263/20
Головуючий у першій інстанції Мишко В. В.
Доповідач Заїкін А. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.09.2021 року                                                                 м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 495/5263/20
Провадження номер: 22-ц/813/6643/21

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
- головуючого судді – Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),
- суддів: - Князюка О.В., Погорєлової С.О.,

учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 , 
відповідач – ОСОБА_2 ,

розглянув у передбаченому ст. 369 ЦПК України порядку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та апеляційною скаргою адвоката Фомічова Ігоря Олеговича, діючого від імені ОСОБА_1 , на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області, ухвалене у складі судді Мишко В.В. об 11 годині 04 хвилині 25 січня 2021 року, 

встановив:
2. Описова частина
2.1 Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2020 року позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на її користь аліменти на утримання доньки – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі - 6 500 гривень щомісячно, до повноліття доньки.
ОСОБА_2 свої вимоги обґрунтовує тим, що з 03.10.2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 . За час перебування у шлюбі народилась донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 .
21.10.2019 року шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано, відповідно до рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області справа №495/7016/19.
Донька у будь-якому разі повинна бути забезпечена належним рівнем життя, необхідним для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Вона одна такий рівень забезпечити не може. Батько дитини є працездатним з гарним станом здоров`я. Він працює моряком, отримує дохід, має нерухоме майно, не має на утриманні інших осіб. Вважає, що відповідач зможе сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі – 6 500 грн. в місяць (а. с. 1 - 2).

2.2 Позиція відповідача в суді першої інстанції

Правом на подачу відзиву відповідач в суді першої інстанції не скористався. Відзив на позов не надійшов.

2.3 Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25 січня 2021 року вищевказані позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто щомісячно з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на утримання їх доньки – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі - 2 500 гривень, але не менше 50 % прожиткового мінімуму відповідного віку дитини, починаючи з дня подання позовної заяви, а саме з - ІНФОРМАЦІЯ_4 до повноліття ОСОБА_3 , тобто до - ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судовий збір за розгляд позовної заяви в розмірі - 840 гривень 80 копійок.
В задоволені решти позовних вимог відмовлено.
Рішення суду мотивоване тим, що позивачкою не надано доказів того, що ОСОБА_2 спроможен сплачувати у теперішній час аліменти у більшій сумі. В матеріалах справи присутні належні докази про його платоспроможність сплачувати аліменти саме в розмірі - 2 500 гривень. З огляду на те, що відповідач частково позов визнав, суд дійшов до висновку про часткову доведеність позовних вимог ОСОБА_1 ..
При цьому, суд першої інстанції зазначив, що такий розмір стягуваних аліментів є розумним та не суперечить чинному законодавству, інтересам позивачки, відповідача та їх дитини (а. с. 76 – 81).
2.4 Короткий зміст вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 .
Адвокат Фомічов І.О., діючий від імені ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції змінити в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суми аліментів на утримання їх доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі – 6 500 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму відповідного віку дитини, починаючи з дня подання позовної заяви. Разом з апеляційною скаргою представником апелянта було подано заяву про стягнення судових витрат, які сторона позивача сплатила. Разом з тим, у вказаній заяві зазначено, що остаточний розмір витрат, які сторона може понести у зв`язку з розглядом справи буде надано протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
2.5 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що в оскарженій частині рішення суду першої інстанції ухвалене при неповному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених в рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права. 
Апелянт вказує на те, що помилковими є висновки суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог. 
Апелянт не погоджується з висновками суду що на теперішній час відсутні відомості щодо контрактів, які заплановано укласти з  ОСОБА_2 , оскільки наявність даних щодо останнього рейсу відповідача та довідка ТОВ «АЯКС МЕНЕДЖМЕНТ» № 1/ам від 05.01.2021, в якій повідомлено про відсутність відомостей щодо запланованих контрактів, не свідчить про те, що відповідач в подальшому не буде здійснювати рейси. Адже, крюінгова компанія не є роботодавцем моряка, а лише посередником між судновласником та моряком, яка стає учасником ринку праці моряків з метою реалізації послуги, замовленої судновласником. Тобто, крюінгова компанія завжди виступає як агент судновласника. Коли судновласник повідомляє крюінгову компанію про вільну вакансію чи необхідність заміни працівника (моряка), остання повідомляє про це моряка, після чого моряк підписує контракт із судновласником на визначений строк.Як правило, строк контракту в кожному випадку встановлюється індивідуально. Однак, зазвичай цей строк складає 4-6 місяців з такою ж самою перервою (перебування моряка не в морі).
Відповідач зазначив, що «плавання закінчив ще влітку 2020 року, більше до рейсу не ходив». Однак, сам відповідач не вказав, що в майбутньому він не буде здійснювати рейси. При цьому надав до суду докази працевлаштування у ФОП ОСОБА_4 на умовах повного робочого дня, з окладом в розмірі - 5 000 грн. до 31.12.2020 та - 6 000 грн. з 01.01.2021. Слід звернути увагу, що відповідач уклав трудовий договір 25.12.2020, тобто майже за місяць до ухвалення рішення по справі щодо стягнення з нього аліментів.
Про матеріальний стан відповідача також свідчить інформація щодо руху грошових коштів, які знаходились на поточному рахунку відповідача, надана АБ «Південний» на виконання ухвали Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13.11.2020 року по даній справі.
Так, згідно виписки з рахунка за розрахунковий період з 01.01.2019 по 11.01.2021 (далі - виписка) вбачається, що відповідач отримував заробітну плату в доларах США та євро у значній кількості, про що свідчить дані зарахування коштів, а також видаткові транзакції, які здійснювались відповідачем.
Як вказано у супровідному листі АБ «Південний», виявлено, що обидва валютних рахунки відповідача закриті. З виписки вбачається, що остання транзакція була здійснена 14.09.2020. Позов про стягнення аліментів з відповідача надійшов до суду 03.09.2020. Так як копія позовної заяви з додатками відповідачу була надіслана одночасно з надсиланням її до суду, докази чого наявні в матеріалах, є підстави вважати, що розрахункові рахунки відповідач закрив цілеспрямовано, аби не платити аліменти в заявленому розмірі(а. с. 83 – 86).

2.6 Короткий зміст вимог апеляційної скарги ОСОБА_2 

ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове судове рішення, яким стягнути щомісячно з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі в розмірі 1/3 частка від доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму відповідного віку дитини, починаючи з дня подання позовної заяви до повноліття дитини. В іншій частині позовних вимог відмовити. 
Виходячи зі змісту доводів та вимог апеляційної скарги ОСОБА_2 , вбачається, що останній оскаржує рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру аліментів.

2.7 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що в оскарженій частині рішення суду першої інстанції ухвалене при неповному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених в рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права. 
Апелянт вказує на те, що судом першої інстанції не враховано той факт, що відповідач з липня 2020 року не мав змоги працевлаштуватись. Незважаючи на вказане, останній щомісячно сплачував аліменти, розмір яких становив 100% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не отримував дохід взагалі. З грудня 2020 року працевлаштувався на роботу із мінімальною заробітною платою та фактично отримує заробітну плату в розмірі – 4 830,00 гривень. 
Судом першої інстанції стягнуто з відповідача щомісячно аліменти в сумі – 2 500 гривень, що перевищує розмір 50% гарантованого стягнення із заробітної плати та тягне подальше створення заборгованості по сплаті аліментів, що призведе до ряду обставин визначених Законом України «Про виконавче і провадження».
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2021 рік», розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи з 01.01.2021 року становить – 2 270 гривень. Отже, у разі відрахування із заробітної плати аліментів в сумі – 2 500 гривень, відповідачу залишається – 2 330 гривень. Разом з тим, розмір прожиткового мінімуму для дитини віком до 6 років з 1 січня становить -1 921 гривня.
Апелянт зазначає, що своєчасно сплачував на утримання дитини 100% розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також купував особисто додаткові речі, одяг та інше. В теперішній час втратив змогу заробляти більше ніж мінімальна заробітна плата. Крім того, довгий час взагалі перебував без роботи в орендованій квартирі.
У судовому засіданні відповідач надав пояснення, що коли працював моряком мав змогу сплачувати аліменти у розмірі - 2 000 гривень, тобто - 100% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В теперішній час не має такої змоги, оскільки його заробітна плата на сьогоднішній день є мінімальною. 
З урахуванням вищевказаного відповідач зазначає, що має змогу щомісячно сплачувати 1/3 частину від заробітку, що становить – 1 610,00 гривень, та є вищою ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже, права дитини не будуть порушені (а. с. 90 – 91 зворотна сторона).

2.8 Узагальнені доводи відповідача в апеляційному суді

У відзиві на апеляційну скаргу позивачки відповідач просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 та стягнути з позивачки понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі – 2 000 грн..
Відповідач зазначає, що як батько він завжди сумлінно виконує свої обов`язки в утриманні дитини матеріально та намагається, всупереч протистоянню ОСОБА_1 , виконувати свої обов`язки щодо виховання дитини.
Згідно довідки з ТОВ «АЯКС МЕНЕДЖМЕНТ» № 1/ам від 05.01.2021 року (а. с. 43) останній раз відповідач був в рейсі з 15.01.2020 року по 02.07.2020 року та нових контрактів не передбачається. 
Більш того, в рішенні суду першої інстанції не враховано той факт, що ОСОБА_2 з липня 2020 року не мав змоги працевлаштуватись. Незважаючи на вказане, він щомісячно сплачував аліменти, розмір яких становив 100% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Крім зазначеного, ОСОБА_1 взагалі не вмотивувала та не надала розрахунку, з чого вона виходить, що він має змогу та повинен сплачувати аліменти у розмірі – 6 500 грн..
Посилання позивачки на те, що у ОСОБА_2 був відкритий валютний рахунок та останній його закрив з метою його приховати взагалі є надуманим твердженням і не є доказом отримання стабільної заробітної плати у валюті на момент звернення позивачки до суду. В матеріалах справи є довідка щодо працевлаштування ОСОБА_2 та отримання останнім мінімальної заробітної плати щомісяця. 
Судом першої інстанції не враховано ті обставини, що з липня 2020 року відповідач взагалі не працював та не отримував дохід. З грудня 2020 року працевлаштувався та отримує офіційно дохід в розмірі – 4 830,00 грн.. Судом першої інстанції стягнуто з ОСОБА_2 щомісячно аліменти в сумі – 2 500 гривень, що перевищує розмір 50% гарантованого стягнення із заробітної плати та тягне подальше створення заборгованості по сплаті аліментів (а. с. 114 – 116, 153 - 158).
Разом з відзивом на апеляційну скаргу ОСОБА_2 подано заяву про зменшення розміру судових витрат. Вказане клопотання обґрунтоване тим, що посилання позивачки на те, що ОСОБА_1 понесено судові витрати на професійну правничу допомогу не підтверджені належними доказами, як того вимагає чинне законодавство, не надано доказів (а. с. 123 – 124, 165 - 168).
Крім вказаного, ОСОБА_2 заявив клопотання про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу. Вказане клопотання обґрунтоване тим, що між ОСОБА_2 та адвокатом Єфименко Н.В. укладено Договір про надання правової допомоги №01-04-21 від 02.04.2021 року та сплачено гонорар за виконану роботу в фіксованій сумі – 2 000 грн., що підтверджується прибутковим касовим ордером №17 від 02.04.2021 року (а. с. 125 – 126, 169 - 171).

2.9 Узагальнені доводи позивачки в апеляційному суді

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 адвокат Фомічов І.О., діючий від імені ОСОБА_1 , просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити.
Представник позивачки у відзиві на апеляційну скаргу посилається на те, що основним доводом апеляційної скарги ОСОБА_2 є те, що останній надає матеріальну допомогу на утримання доньки та забезпечує дитину одягом, іграшками та іншими речами. Однак, вказані обставини є особистим бажанням, яке жодним чином не може впливати чи бути підставою для зменшення розміру аліментів. Посилання відповідача в апеляційній скарзі на відсутність запланованих нових контрактів з судновласниками не означає, що ОСОБА_2 втратив роботу та не буде продовжувати діяльність моряка. Маючи дійсні робочі документи, відповідач в будь-який момент може підписати новий контракт (а. с. 136 – 137).
В запереченнях на клопотання відповідача про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу адвокат Фомічов І.О. просить не враховувати доводи відповідача, викладені в клопотанні про зменшення розміру судових витрат, та клопотанні про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу. 
Представник позивачки зазначає, що не погоджується з вищевказаними твердженнями відповідача. У супереч вимогам закону не було надано доказів на підтвердження витрат на правову допомогу, оскільки в апеляційній скарзі було надано лише попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс, і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції. Відповідачем не зазначено жодного аргументу щодо не співмірності витрат на правову допомогу з їх ціною.
В запереченнях на клопотання відповідача про стягнення витрат на правову допомогу представник позивачки зазначає, що адвокат Єфименко Н.В. не є працівником ні адвокатського об`єднання, ні бюро, відповідно. Як адвокат здійснює свою діяльність індивідуально. Діяльність адвоката Єфименко Н.В. за видом діяльності у сфері права було припинено, а нових записів про державну реєстрацію в ЄДРПОУ як фізичної особи-підприємця не виявлено. Тому, останній не є суб`єктом господарювання, у зв`язку з чим не має права надавати правничу допомогу та виписувати прибутково-касовий ордер (а. с. 138 - 140).

2.11 Узагальнені доводи відповідача в апеляційному суді на апеляційну скаргу ОСОБА_1 .

У поясненнях на відзив на апеляційну скаргу відповідач зазначає, що він як батько виконує свої обов`язки щодо утримання дитини. Твердження адвоката Фомічова І.О. щодо наявності документів моряка ніяк не підтверджують постійний дохід ОСОБА_2 та можливість сплачувати аліменти у зазначеній позивачкою сумі. Відповідач заперечує щодо клопотання про стягнення судових витрат, вважає його необґрунтованим та таким, що суперечить вимогам чинного законодавства (а. с. 144 - 144 зворотна сторона).
2.12 Рух справи в суді апеляційної інстанції
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 23.03.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та апеляційною скаргою адвоката Фомічова Ігоря Олеговича, діючого від імені ОСОБА_1 (а. с. 108 - 108 зворотна сторона).
01.04.2021 року ОСОБА_2 отримав копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі, з пропозицією надати відзив протягом встановленого строку, та копію апеляційної скарги (а. с. 110).
06.04.2021 року ОСОБА_1 отримала копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі, з пропозицією надати відзив протягом встановленого строку, та копію апеляційної скарги (а. с. 132).
07.04.2021 року від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу адвоката Фомічова І.О., діючого від імені ОСОБА_1 , та клопотання про зменшення розміру судових витрат та стягнення судових витрат на правничу допомогу (а. с. 114 - 126).
29.04.2021 року від адвоката Фомічова І.О., діючого від імені ОСОБА_1 , надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача та заперечення на клопотання про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу (а. с. 136-137, 138 – 140).
26.05.2021 року від ОСОБА_2 надійшли пояснення на відзив на апеляційну скаргу адвоката Фомічова І.О., діючого від імені ОСОБА_1 (а. с. 144 - 144 зворотна сторона).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 09.06.2021 року закінчено підготовку справи до апеляційного розгляду. Призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) її учасників (а. с. 149).
18.06.2021 року на адресу Одеського апеляційного суду надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи відзиву на апеляційну скаргу (а. с. 150 - 174).
Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (їх виклик). У такому випадку судове засідання не проводиться.
Пунктом 1 ч. 4, п. 3 ч. 6 ст. 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ.
Для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про стягнення аліментів. 
Відповідно п. 1 ч. 1, ч. ч. 2, 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
В порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднанні з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1 – 5 цієї частини. 
Дана справа за предметом позову (стягнення аліментів) є малозначною, тому вона підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 
Згідно зі ст. 369 ЦПК України справу розглянуто апеляційним судом без виклику її учасників та без проведення судового засідання.

3. Мотивувальна частина
3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційних скарг та відзивів на них, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

3.2 Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин 

03.10.2014 року  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеської області, актовий запис № 699.
В шлюбі у сторін народилася донька – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , актовий запис № 11921 (а. с. 7).
21.10.2019 року рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (а. с. 3 - 5).
Між сторонами виникли правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати дитину.

3.3 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно з положеннямич. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційних скарг його висновків не спростовують. 
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. 

3.4 Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційних скаргах 

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частина перша статті 27 Конвенції про права дитини, ратифікована 27.02.1991 року, теж визначає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу
За правилами, передбаченими ст. ст. 180, 181, 182, 184 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Закон покладає на батьків обов`язок щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття. Такий обов`язок не припиняється і в тому випадку, коли діти набувають повну дієздатність до досягнення ними повноліття при укладанні шлюбу у випадку зниження їм шлюбного віку. Лише після досягнення повноліття діти втрачають право на утримання.
У випадку невиконання батьками обов`язку утримувати неповнолітню дитину добровільно, аліменти можуть стягуватися за рішенням суду. 
Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.
За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька, або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. 
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Дана норма однаково застосовується до всіх платників аліментів, незалежно від правових підстав їх праці (робота за трудовим договором, відповідно до вимог КЗпП, робота за контрактом за кордоном тощо). Зазначені положення передбачають мінімальний розмір аліментів на одну дитину відповідного віку, у той час як максимальний розмір аліментів закон не встановлює. Останній буде визначатися судом у кожному конкретному випадку, враховуючи як потреби самої дитини, так і можливості платника аліментів - матері або батька дитини.
Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.
Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Статтею 183 Сімейного кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
У відповідності до ч.1 ст.184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
Дана норма передбачає можливість визначення судом в окремих випадках розміру аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі, а не у частці від заробітку платника аліментів. Стягнення аліментів у твердій грошовій сумі є можливим за наявності певних обставин, що унеможливлюють сплату аліментів у частці від заробітку (доходу), приблизний перелік яких наводиться у частині 1 даної статті. Необхідність встановлення розміру аліментів у твердій грошовій сумі може виникнути за наявності у платника аліментів нерегулярного або мінливого доходу, або отримання частини доходу в натурі. У такому випадку стягнення аліментів на дитину у частці від доходу її матері або батька може призвести до істотної різниці у розмірі аліментів, які отримує дитина щомісяця, що у свою чергу негативно вплине на забезпечення дитини. Стягнення аліментів у твердій грошові сумі дозволяє забезпечити більшу стабільність щодо утримання дитини. Також доцільно стягувати аліменти у твердій грошовій сумі у випадку отримання платником аліментів заробітку або доходу повністю в натурі або в іноземній валюті, що можна віднести до інших обставин, які мають істотне значення, відповідно до змісту ч.1 даної статті.
Положеннями ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. 
На вимоги щодо стягнення аліментів у судовому порядку не поширюється позовна давність. Позов може бути пред`явлено у будь-який час, поки існує право на аліменти. Право на аліменти виникає у дитини з моменту її народження. Якщо один із батьків (або батьки) не виконує свого обов`язку щодо утримання дитини, до нього може бути пред`явлено позов про стягнення аліментів на утримання дитини. У цьому випадку, заінтересована особа, яка має право на одержання аліментів на дитину, вправі вимагати їх виплати у судовому порядку незалежно від строку, що минув з моменту виникнення у неї цього права, а також незалежно від причин, у зв`язку з якими вона раніше не зверталася до суду з позовом. Аліменти звичайно присуджуються на майбутнє. Водночас, як виняток із загального правила, відповідно до частини 1 даної статті, стягнення аліментів відбувається не з моменту (дня) набрання чинності рішенням суду, а з моменту (дня) пред`явлення позову. Причому дане правило діє незалежно від того, наскільки багато часу пройшло від того як було пред`явлено позов до його задоволення судом.
Встановлюючи розмір стягнення аліментів, суд виходить з положень ст.51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України, згідно з якими батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Крім того, у відповідності до ст.ст. 7, 141 Сімейного кодексу України, жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, відповідно обов`язок по утриманню дитини в рівних частках покладається на її батьків.
У § 54 рішення ЄСПЛ від 07.12.2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27.11.1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
У рішенні ЄСПЛ від 11.07.2017 року, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України» йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.
Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.
Згідно із положеннями Закону України «Про державний бюджет України» на 2021 рік», з 01.01.2021 року прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років встановлений у розмірі – 1 921 грн. (50 % = 960,50 грн.), а для дітей віком від 6 до 18 років – 2 395 грн. (50 % = 1 197,5 грн.).
Встановлено, що відповідач ОСОБА_2 офіційно працює прибиральником службових приміщень у ФОП ОСОБА_4 з 25.12.2020 року (наказ про прийняття на роботу № 1 від 24.12.2020 року, трудовий договір № 1 від 25.12.2020 року) на умовах повного робочого дня, з окладом в розмірі - 5 000 гривень до 31.12.2020 року та - 6 000 гривень з 01.01.2021 року, про що свідчить довідка від 18.01.2021 (а. с. 67). 
Твердження ОСОБА_2 щодо стягнення аліментів у розмірі – 2 500 грн., що перевищує розмір 50% гарантованого стягнення із заробітної плати не заслуговують на увагу, оскільки розмір заробітної плати ОСОБА_2 з 01.01.2021 року становить – 6 000 грн., а 50% гарантованого стягнення можливе в межах – 3 000 грн.. Тому, розмір аліментів у сумі – 2 500 грн. не перевищує 50% гарантованого стягнення із заробітної плати.
Не заслуговують на увагу також твердження адвоката Фомічова І.О., який діє від імені ОСОБА_1 , про те, що відсутність відомостей щодо запланованих контрактів, не свідчить, що відповідач в подальшому не буде здійснювати рейси. Матеріалами справи встановлено, що відповідачу останній раз надавались посередницькі послуги ТОВ «АЯКС МЕНЕДЖМЕНТ» щодо працевлаштування на судно «KAPITAN RUSAK» на посаді матроса з 15.01.2020 року по 02.07.2020 року. На теперішній час відсутні відомості щодо контрактів, які заплановано укласти з ОСОБА_2 , про що свідчить довідка ТОВ «АЯКС МЕНЕДЖМЕНТ» № 1/ам від 05.01.2021 року (а. с. 43). Відповідно до виписок по особовим рахункам ОСОБА_2 , кошти на його рахунку відсутні (а. с. 51, 58 - 63). Відповідно до відомостей з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПС України про суми виплачених доходів, інформація про доходи ф/о в ЦБД ДРФО відсутня. Апелянтом не надано доказів, щодо зміни вказаних обставин. 
Крім того, апеляційний суд звертає увагу, враховуючи рівні права та обов`язки батьків по утриманні та матеріальному забезпеченні дітей, що розмір аліментів який стягується з відповідача, не є меншим за встановлений законом мінімум.
У зв`язку з тим, що матеріальне становище, сімейний стан, а також стан здоров`я платника аліментів або їх одержувача можуть протягом часу наявності аліментного зобов`язання змінюватися, законом передбачено, що за позовом якоїсь із цих осіб суд вправі змінити раніше встановлений розмір аліментів як в сторону їх зменшення, так і в сторону їх збільшення. Крім того, зменшення розміру аліментів за наявності передбачених законом причин не виключає можливості взагалі звільнення від їх сплати. Якщо розмір аліментів було визначено за рішенням суду, заінтересована особа вправі звернутися з позовом до суду про його збільшення або зменшення. Під зміною матеріального положення сторін розуміється як покращення, так і погіршення майнового положення платника або одержувача аліментів.
Так, відповідно до ч.1 ст.192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом змінено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них.
Крім цього, колегія суддів зазначає, що ОСОБА_1 не позбавлена можливості звернутись в подальшому у разі зміни матеріального становища відповідача з позовом про збільшення розміру аліментів.
Враховуючи вищевказане, апеляційний суд в межах доводів апеляційних скарг не вбачає підстав для зміни рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру аліментів. Вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.
Вищевказані доводи апелянтів не мають наслідком зміну рішення суду першої інстанції, зводяться виключно до необхідності переоцінки доказів. Наведені в апеляційних скаргах доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, які ґрунтуються на вимогах законодавства, і з чим погоджується апеляційний суд.
Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за розгляд позовної заяви підлягають стягненню з відповідача на користь держави.
Щодо заявленого клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною третьою вказаної статті ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ у справі «East/WestAllianceLimited» проти України»).
При цьому, відповідно до позиції Верховного Суду, що висвітлена у постанові КАС ВС від 11.06.2020 по справі №821/227/17, а також у постановах КЦС ВС від 09.06.2020 по справі №466/9758/16-ц та від 15.04.2020 по справі №199/3939/18-ц, аналізовані витрати сторони судового процесу мають бути документально підтверджені та доведені. 
В матеріалах справи наявний витяг з договору №01-04-21 про надання правничої допомоги ОСОБА_2 від імені адвоката Єфименко Н.В. (а. с. 127 - 128), квитанція № 17 до прибуткового касового ордеру від 02.04.2021 року на суму – 2 000,00 грн. (а. с. 129).
Однак, апеляційний суд звертає увагу, що у разі залишення апеляційної скарги без задоволення, клопотання про стягнення судових витрат на правничу допомогу не підлягає задоволенню.

3.5. Висновки за результатами розгляду апеляційних скарг, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг ОСОБА_2 та адвоката Фомічова І.О., діючого від імені ОСОБА_1 , є безпідставними, а тому їх треба залишити без задоволення.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.
За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є справедливим, законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг ОСОБА_2 та адвоката Фоміна І.О., діючого від імені ОСОБА_1 , відсутні. 

3.6 Дата ухвалення постанови, порядок та строк касаційного оскарження

За правилами, передбаченими ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 19, 268, 274, 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Фомічова Ігоря Олеговича, діючого від імені ОСОБА_1 , – залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 – залишити без задоволення.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25 січня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін 

Судді: О. В. Князюк

С. О. Погорєлова