ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/754/21 Справа № 185/7522/17 	  	Суддя у 1-й інстанції - Юдіна С. Г. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2021 року        Дніпровський Апеляційний суд у складі:                  головуючого - судді Ткаченко І.Ю.
               суддів        - Деркач Н.М., Макаров М.О.
розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро цивільну справу
за позовом Фермерського господарства «Конкурент» до ОСОБА_1 , Павлоградського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південо-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Державної казначейської служби України, Старшого державного виконавця Павлоградського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південо-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ломаєвої Суреї Мустафаївни, ОСОБА_2 , третя особа : старший державний виконавець Павлоградського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південо-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Панасенка Анатолія Леонідовича про стягнення збитків 
за апеляційними скаргами Фермерського господарства «Конкурент» та Павлоградського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південо-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції
на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 червня 2020 року, 

В С Т А Н О В И В:

25 вересня 2017 року ФГ «Конкурент» звернувся до суду з позовом про стягнення збитків. Остаточно уточнивши позовні вимоги, позивач просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Управління Державної казначейської служби у м. Павлограді на його користь збитки від втрати арештованого майна господарства: вартість трактору ЮМЗ-6КЛ у розмірі 61200 грн., вартість культиватору КПС – 3,5 у розмірі 5166 грн., вартість причепу ПСЕ-12,5 Б у розмірі 27956 грн., всього 94322 грн. Стягнення з Державного бюджету України провести шляхом безспірного списання коштів з єдиного рахунку Державної казначейської служби України на користь ФГ «Конкурент» спричинену службовою особою органу державної влади. А також стягнути зі ОСОБА_2 , Управління держказначейства на користь позивача судові витрати.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 12.02.2013 року стягнуто з ФГ «Конкурент» на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 суму 32000 грн. основного боргу, 3 % річних в сумі 208 грн. та суму 1720,50 судового збору. 25.02.2013 року видано наказ № 41/904/335/2013. 14.03.2013 року старшим державним виконавцем Ломаєвою С.М. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 37151089. 12.06.2013 року старшим державним виконавцем Ломаєвою С.М. без присутності представника ФГ «Конкурент» було описане та арештоване рухоме майно ФГ «Конкурент»: транспортний засіб трактор ЮМЗ-6; культиватор КПС – 3.5; причеп ПСЕ-12 5Б і передано на зберігання ОСОБА_1 із зазначенням адреси АДРЕСА_1 . В подальшому ОСОБА_1 пояснював, що в грудні 2014 року-січні 2015 року він всю арештовану техніку залишив відповідачу ОСОБА_2 на земельній ділянці в розмірі 18.5 га, що знаходиться у власності ОСОБА_2 08.11.2013 року було складено звіт щодо оцінки арештованого майна, але з невідомих причин майно не було направлено на реалізацію. Через 6 місяців звіти про оцінку майна застарілі. 31.12.2015 року державним виконавцем Павлоградського МРВ ДВС Ломаєвою С.М. винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу в зв`язку з тим, що ФОП ОСОБА_2 відмовився авансувати витрати оцінки арештованого майна. При цьому заходів збереження арештованого майна ДВС вжито не було. 14.11.2016 року державним виконавцем Василенко І.В. 14.11.2016 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за вказаним вище виконавчим документом. 06.09.2017 року за даним виконавчим провадженням державним виконавцем Панасенко А.Л. було складено акт про відсутність арештованого майна згідно акту опису і арешту від 12.06.2013 року. Згідно звітів про оцінку арештованого майна від 08.11.2013 трактор марки ЮМЗ-6КЛ1992 року вартістю 36045 грн., культиватор КПС-3,5 вартістю 7350 грн. причеп марки ПСЕ-12,5Б 1991 року вартістю 11855 грн. Згідно бухгалтерського обліку на балансі ФГ «Конкурент» на балансі підприємства: трактор ЮМЗ-6КЛ вартістю 130800 грн., культиватор КПС – 3,5 вартістю 15100 грн.; причеп ПСЕ - 12,5 вартістю 20600 грн. вважає що спільні дії відповідачів призвели до втрати описаного та арештованого майна, у зв`язку з чим позивачу завдано матеріальної шкоди. Згідно висновку експерта – автотоварознавця № 021/19 від 06.03.2019 року вартість трактору ЮМЗ-6КЛ становить 61200 грн.; вартість культиватора КПС-3.5 становить 5166 грн.; вартість причепу ПСЕ-12,5Б складає 27956, а всього 94322 грн. (том 1 а.с.2-4,34-36,144-146,158-163,222-224,248-250,том 2 а.с.186-189).

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 червня 2020 року позов ФГ «Конкурент» до ОСОБА_1 , Павлоградського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південо-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Державної казначейської служби України, Старшого державного виконавця Павлоградського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південо-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ломаєвої Суреї Мустафаївни, ОСОБА_2 , третя особа: старший державний виконавець Павлоградського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південо-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Панасенка Анатолія Леонідовича про стягнення збитків – задоволено частково. Стягнуто з Павлоградського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південо-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь ФГ «Конкурент» збитки заподіяні державним виконавцем під час виконання виконавчого провадження від втрати арештованого майна в сумі 55250 гривень, що складаються з вартості трактору ЮМЗ - 6КЛ у розмірі 36045,00 грн.; вартості культиватору КПС-3,5 у розмірі 7350,00 грн.; вартості причепу 11855,00 грн. Стягнуто з Павлоградського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південо-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь ФГ «Конкурент» судовий збір в розмірі 1600 гривень. Стягнення коштів з Державного бюджету України проводити шляхом безспірного списання коштів з єдиного рахунку Державної казначейської служби України на користь Фермерського господарства «Конкурент». В іншій частині відмовлено (том 2 а.с. 251-255).

В апеляційній скарзі ФГ «Конкурент», посилаючись на порушення судом 1 інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду змінити, а саме: стягнути солідарно з ОСОБА_2 , Управління Державної казначейської служби у м. Павлограді на корить позивача збитки від втрати арештованого майна господарства: вартість трактору ЮМЗ-6КЛ у розмірі 61200 грн., вартість культиватору КПС 3,5 у розмірі 5166 грн., вартість причепу ПСЕ-12,5 Б у розмірі 27956 грн., всього 94322 грн; стягнути з Державного бюджету України провести шляхом безспірного списання коштів з єдиного рахунку Державної казначейської служби України на корить ФГ “Конкурент” спричинену службовою особою органу державної влади; стягнути зі ОСОБА_2 , Управління держказначейства на користь позивача судові витрати (том 3 а.с.1-6).
В апеляційній скарзі Павлоградський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Південо-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, посилаючись на порушення судом 1 інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та відмовити в задоволені позовних вимог (том 3 а.с.28-31).

В порядку ст. 360 ЦПК України від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив, рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
В порядку ст. 360 ЦПК України від Павлоградського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південо-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просив, у зміні рішення відмовити, рішення суду 1 інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволені позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення. 

Судом першої інстанції встановлено, що 12.06.2013 року старшим державним виконавцем Павлоградського МРУЮ Ломаєвою С.М. при примусовому виконанні наказу № 47/904/334/2013 від 25.02.2013 року виданого Господарським судом Дніпропетровської області про стягнення з ФГ «Конкурент» на користь ОСОБА_2 боргу 33928,50 грн. в присутності стягувача було арештоване та описане майно ФГ «Конкурент», а саме: трактор колісний ЮМЗ-6КЛ 1992 року випуску, культиватор КПС – 3,5, причеп ПСЕ - 12,5 1991 року випуску. Описане майно прийняв на відповідальне зберігання ОСОБА_1 (том 1 а.с. 5-7).
Відповідно до акту опису й арешту майна місцем складання акту зазначено АДРЕСА_1 (том 1 а.с. 5).
Згідно інформації Миколаївської сільської ради Васильківського району від 24.02.2020 року № 07, АДРЕСА_1 не має. За межами населеного пункту є земельна ділянка в розмірі 18.5 га: державний акт 1 –ДП № 096623, власник ОСОБА_2 , мешканець АДРЕСА_2 . Призначення земельної ділянки для ведення сільськогосподарського виробництва (том 2 а.с. 190).
Відповідно до довідки Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області від 27.12.2019 року за ФГ «Конкурент» код ЄДРПОУ 13426930 було зареєстровано та знято з обліку: трактор марки ЮМЗ-6КЛ 1992 року випуску, заводський номер НОМЕР_1 (15.12.2009 року знято з обліку); причіп марки ПСЕ-12,5 Б, 1991 року випуску, заводський номер НОМЕР_2 (15.12.2009 року знято з обліку) (том 2 а.с. 127).
08.11.2013 року в рамках виконавчого провадження ВП № 37151089 постанова від 20.06.2013 року, Приватним підприємцем ОСОБА_4 на замовлення Павлоградського МРВ ДВС було виконано звіт для встановлення ринкової вартості арештованого майна належного ФГ «Конкурент». Так вартість трактору ЮМЗ-6КЛ, 1992 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , заводський номер НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_4 . Тип - ТС – трактор колісний становить 25050,00 грн.; вартість причепу марки ПСЕ-12,5, 1991 року випуску реєстраційний номер НОМЕР_5 , заводський номер НОМЕР_2 тип – ТС - причіп платформа бортовий, становить 11855, 00 грн.; вартість культиватора КПС- 3,5 становить 7350,00 грн. (том 2 а.с. 100-102).
20.06.2014 року в рамках виконавчого провадження ВП № 37151089 повторно було оглянуто арештоване майно та виконано звіт для встановлення ринкової вартості арештованого майна. Вартість трактору ЮМЗ-6КЛ, 1992 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , заводський номер НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_4 . Тип - ТС – трактор колісний становить 36 045,00 грн.; вартість причепу марки ПСЕ-12,5, 1991 року випуску реєстраційний номер НОМЕР_5 , заводський номер НОМЕР_2 тип - ТС- причіп платформа бортовий, становить 11855,00 грн.; вартість культиватора КПС- 3,5 становить 7350,00 грн. (том 1 а.с. 9-14)
Виконавче провадження № 37151089 31.12.2015 року було повернуто стягувачу у зв`язку з його відмовою авансувати витрати оцінки арештованого майна. 14.11.2016 року за заявою стягувача виконавче провадження було відкрито. В рамках даного відкритого виконавчого провадження за рахунок іншого майна (врожаю) боржника ФГ «Конкурент» було проведено стягнення та закрито виконавче провадження у зв`язку з виконанням, однак місцезнаходження описаної та переданої на зберігання техніки не встановлено.
06.09.2017 року державним виконавцем Павлоградського МРВ ДВС ГТУЮ в Дніпропетровській області Панасенко А.Л. при примусовому виконанні виконавчого провадження про стягнення з ФГ «Конкурент» на користь ОСОБА_2 боргу складено акт про відсутність арештованого згідно акту опису і арешту майна від 12.06.2013 року : трактору колісного ЮМЗ-6, культиватору КПС, причепу ПСЕ- 12,5. (том 1 а.с. 7).
Відповідно до довідки начальника Павлоградського ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області від 18.06.2019 року № 34/28381 виконавче провадження № 37151089 від 20.03.2013 року з виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області № 41/904/334/2013 виданого 25.02.2013 року про стягнення з ФГ «Конкурент» на користь ФОП ОСОБА_2 боргу 33928, 50 грн. знищено у зв`язку із закінченням строків зберігання архіву згідно Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 07.06.2017 року № 1829/5 (том 2 а.с. 21)
У зв`язку із втратою майна представник позивача звертався до Васильківського ВП. 22.08.2018 року відомості про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 протягом 2013-2017 років вчинили незаконні дії щодо описаного та арештованого майна яке належить ОСОБА_5 були внесені до ЄРДР за № 12018042020000414. 22.08.2019 року постановою старшого слідчого Васильківського ВП Синельниківського ВП ГУНП в Дніпропетровській області кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 12018042020000414 від 22.08.2018 року закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 388 КК України (том 2 а.с. 234).
Крім того, 07.03.2019 року до ЄРДР за № 12019040370000528 Павлоградським ВП ГУНП в Дніпропетровській області внесені відомості про те, що 12.06.2013 року державним виконавцем Павлоградського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ вилучено майно ФГ Конкурент, яке на 01.03.2019 року втрачене (том 2 а.с. 51).
Згідно висновку експерта автотоварознавця № 021/19 від 06.03.2019 року : ринкова вартість на момент проведення експертизи транспортного засобу трактора ЮМЗ-6КЛ 1992 року випуску, заводський № НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_6 об`єм двигуна 4940 см.куб. ймовірно складала 61 200 грн.; ринкова вартість на момент проведення експертизи культиватору КПС-3,5 ймовірно складала 5 166 грн.; ринкова вартість на момент проведення експертизи причепа ПСЕ-12,5 1991 року випуску, заводський № НОМЕР_2 ймовірно складала 27 956 грн. (том 2 а.с. 195-201).
Дана експертиза була проведена експертом автотоварознавцем за відсутності майна, без технічної документації, огляд та ідентифікація майна не проводилася, а висновки даної експертизи носять ймовірний характер. Таким чином суд не може прийняти даний доказ до уваги враховуючи його ймовірний характер.
В той же час в матеріалах справи містяться звіти ФОП ОСОБА_4 залученого ВДВС Павлоградським МРУЮ для участі у виконавчому провадженні. Дані звіти виконані двічі. Первинно 08.11.2013 року та повторно 20.06.2014 року. Відповідно до повторно звіту від 20.06.2014 року вартість трактору ЮМЗ-6КЛ, 1992 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , заводський номер НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_4 , тип - ТС – трактор колісний становить 36 045,00 грн.; вартість причепу марки ПСЕ-12,5, 1991 року випуску реєстраційний номер НОМЕР_5 , заводський номер НОМЕР_2 тип - ТС- причіп платформа бортовий, становить 11 855, 00 грн.; вартість культиватора КПС- 3,5 становить 7 350,00 грн.
Саме цей звіт від 20.06.2014 року встановлює вартість втраченого майна, оскільки був складений за наявності цього майна, технічної документації на нього та при особистому огляді оцінника.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із доведеності позовних вимог в частині збитків завданих позивачу, при цьому вважав, що позовні вимоги позивача щодо солідарного стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 збитків не підлягають задоволенню. Жодного доказу на підтвердження будь-якої підстави виникнення цивільних прав та обов`язків з відповідачем ОСОБА_2 щодо утримання, зберігання спірного майна після опису та арешту вказаного майна не надано. Відповідач ОСОБА_2 не є зберігачем та відповідальним за збереження переданого державним виконавцем майна згідно акту опису та арешту від 12.06.2013 року.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.
Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження» майно, на яке накладено арешт, крім майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону, передається на зберігання боржникові або іншим особам (далі - зберігач), що призначені виконавцем у постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника, під розписку. Копія постанови видається боржнику, стягувачу, а якщо обов`язок щодо зберігання майна покладено на іншу особу - також зберігачу. Зберігач може користуватися майном, переданим йому на зберігання, якщо проти цього не заперечує стягувач (щодо рухомого майна) або якщо особливості такого майна не призведуть до його знищення чи зменшення цінності внаслідок користування. У разі якщо зберігачем призначено іншу особу, крім боржника або члена його сім`ї, вона може одержувати за зберігання майна винагороду, розмір та порядок виплати якої визначаються договором між зберігачем та виконавцем.
Частиною 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (ст. 56 Конституції України).
Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (ст.1173 ЦК України).
Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (ст.1174 ЦК України).
Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної виконавчої служби, його посадовими або службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про державну виконавчу службу» та Закону України «Про виконавче провадження».
Відповідно до частини другої статті 87 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (чинного на час виникнення спірних правовідносин) збитки, завдані державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час проведення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому законом.
Згідно із частиною третьою статті 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» № 202/98-ВР від 24 березня 1998 року (чинного на час виникнення спірних правовідносин) шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.
Здійснивши аналіз указаних норм законодавства, можна зробити висновок, що в справах за позовами фізичних і юридичних осіб про відшкодування шкоди, заподіяної рішеннями, діями (бездіяльністю) державних виконавців відповідачами можуть бути відповідні відділи державної виконавчої служби, в яких працюють державні виконавці, та органи Державного казначейства України.
Отже судом встановлено, що протиправна бездіяльність посадових осіб Державної виконавчої служби полягала у невжитті заходів щодо збереження описано та арештованого майна, а саме :трактору колісного ЮМЗ-6КЛ 1992 року випуску, культиватору КПС – 3,5, причепу ПСЕ - 12,5 належного позивачу, що призвело до його втрати та спричинило позивачу матеріальні збитки.
Доводи апеляційної скарги, що Державна виконавча служба не повинна відповідати за втрату арештованого майна, спростовується вищезазначеним. 
Доводи апеляційних скарг щодо відповідальності ОСОБА_1 , колегія судді відхиляє з огляду на наступне.
Згідно ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження» майно, на яке накладено арешт, крім майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону, передається на зберігання боржникові або іншим особам (далі - зберігач), що призначені виконавцем у постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника, під розписку.
У разі якщо зберігачем призначено іншу особу, крім боржника або члена його сім`ї, вона може одержувати за зберігання майна винагороду, розмір та порядок виплати якої визначаються договором між зберігачем та виконавцем.
Порушення заборони виконавця розпоряджатися або користуватися майном, на яке накладено арешт, тягне за собою передбачену законом відповідальність зберігача майна
Відповідно до розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень якщо опис і арешт майна (коштів) здійснюються на виконання рішення про забезпечення позову, виконавець передає арештоване майно на зберігання боржнику або його представнику. Іншій особі майно на зберігання може бути передано лише у випадку відсутності боржника чи його відмови від прийняття майна на зберігання, а також у випадку, якщо судовим рішенням визначено іншу особу, якій необхідно передати майно на зберігання.
У разі необхідності після передачі майна на зберігання за постановою виконавця таке майно може бути передано на зберігання іншому зберігачу.
Виявивши розтрату, відчуження, приховування, підміну, пошкодження, знищення переданого на зберігання майна або встановивши інші незаконні дії з цим майном, виконавець складає про це акт і звертається з повідомленням до органів досудового розслідування для вирішення питання про притягнення зберігача описаного майна до відповідальності, передбаченої статтею 388 Кримінального кодексу України.
Згідно із частиною першою статті 1166 ЦК України шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
За змістом статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, які особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які б особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).
При вирішенні спору про відшкодування шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного суду України від 13 вересня 2017 року у справі за № 6-1388цс17.
Матеріали справи не містять даних щодо притягнення до відповідальності або наявності кримінального провадження відносно ОСОБА_1 щодо можливого вчинення ним неправомірних дій відносно майна, що перебуває у нього на зберіганні. Даних щодо направлення повідомлень до органів досудового розслідування щодо притягнення зберігача до кримінальної відповідальності також відсутні.
Сам факт відсутності спірного майна та складення акту державного виконавця не є безумовною підставою для покладення на зберігача обов`язку відшкодувати шкоду(збитки).
Посилання позивача щодо наявності між сторонами фактично укладеного договору зберігання судом не приймається.
Відповідно до ст. 509, 11 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.
Майно передано ОСОБА_1 у порядку виконавчого провадження, про що зазначено у відповідній постанові державного виконавця, тобто в адміністративному порядку.
Отже, вважати, що між сторонами наявні правовідносини щодо зберігання спірного майна, які мають регулюватися нормами цивільного права щодо договору зберігання – підстав не має.
Доводи апеляційної скарги ФГ “Конкурент” щодо відшкодування шкоди ОСОБА_2 на підставі ст. 1213 ЦК України, колегія суддів відхиляє, оскільки такі вимоги є безпідставними, недоведеними та необґрунтованими.
Судом першої інстанції правильно зазначено, що відповідач ОСОБА_2 не є зберігачем та відповідальним за збереження переданого державним виконавцем майна згідно акту опису та арешту від 12.06.2013 року. Твердження позивача, що спірне майно було залишено та території відповідача за адресою АДРЕСА_1 , та ним використовувалося не підтверджено належними та допустимими доказами. 
Інші доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають, фактично стосуються переоцінки доказів.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі – Конвенції) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (§ 23 рішення у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року № 63566/00).
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду має бути залишено без змін. 
На підставі викладеного, керуючись ст. 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційні скарги Фермерського господарства «Конкурент» та Павлоградського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південо-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - залишити без задоволення. 

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 червня 2020 року - залишити без змін. 

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: