Справа № 759/19481/18                                                   Головуючий 1 інстанція- Величко Т.О.
Провадження № 22-ц/824/11500/2021                 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.

 

П О С Т А Н О В А

іменем     України

15 вересня 2021 року                                                                                                м.Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Савченка С.І., суддівВерланова С.М., Мережко М.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м.Києва від 01 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до  ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини,-
в с т а н о в и в:
 
У грудні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом,який мотивувала тим, що із 30 липня 2015 року перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від якого мають дитину - сина  ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Подружнє життя з відповідачем не склалося і рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 18 квітня 2018 року шлюб між ними розірвано. 
Вказувала, що після розлучення сторони мешкають окремо, син ОСОБА_3 роживає з нею і знаходиться на її утриманні. Відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання сина, не проявляє батьківської уваги, участі у вихованні сина не приймає. У зв`язку з наведеним, просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову і до повноліття дитини.
Заочним рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 01 липня 2019 року позов задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1  на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу), щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову 03 гудня 2018 року до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 % прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповілного віку.
Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 25 травня 2021 року заява відповідача про перегляд заочного рішення залишена без задоволення.
Не погоджуючись із рішенням, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення суду першої інстанції і стягнути з нього аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та їх недоведеність.
Скарга мотивована тим, що суд розглянув справу у відсутність відповідача, який не був належним чином повідомлений про розгляд справи як і взагалі не був обізнаний про її наявність, оскільки на той час мешкав і був зареєстрований у 

АДРЕСА_1 і не був зареєстрований в Україні, що в тому числі стверджується довідкою органу з питань реєстрації. Допущене судом порушення позбавило його можливості під час розгляду справи подати до суду заперечення проти позову і повідомити суд про важливі обставини, які мають значення для розгляду справи, зокрема, що він є безробітним та не має стабільного доходу, у нього відсутнє нерухоме майно. Вважає, що стягнення аліментів на сина у розмірі 1/3 частини заробітку суперечить ст.183 СК України, яка передбачає стягнення у розмірі 1/4 частини. З огляду на пандемію коронавірусу він 20 лютого 2020 року повернувся до України, де у  нього стався розрив черевної порожнини і 07 вересня 2020 року в Австрії йому була проведена операція, що потягло матеріальні витрати.
Позивачка ОСОБА_2 правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.Копія ухвали про відкриття апеляційного провадження та копія апеляційної скарги з додатками 14 липня 2021 року направленазгідно ч.6 ст.128 ЦПК України на офіційну електронну адресу її представника адвоката Коновала Т.П., що стверджується повідомленням про її доставлення.
Згідно ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Оскільки в даній справі ціна позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму (за п.3 ч.1 ст.176 ЦПК Україниціна позову у справах про стягнення аліментів визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців), і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження,апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав. 
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає не в повній мірі.
Згідно п.1 ч.2 ст.223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи у разі неявки в судове засідання однієї учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання.
Колегією суддів встановлено, що справа розглянута судом першої інстанції у відсутність відповідача ОСОБА_1 , який не був повідомлений про дату і час розгляду, що свідчить про порушення судом норм процесуального права.
                                                            -  3  -
Згідно положень ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення є в тому числі порушення норм процесуального права.
Відповідно до п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обгрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
З огляду на приписи п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України колегія суддів приходить до висновку про наявність передбачених законом обов`язкових підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, поскільки суд допустив порушення норм процесуального права, розглянувши справу у відсутність відповідачаОСОБА_1 , який не повідомлений належним чином про дату, час і місце засідання суду і який обгрунтовує свою апеляційну скаргу такими обставинами.
Окрім того, колегія суддів враховує, що належне повідомлення сторони про розгляд справи є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій принципу рівності сторін, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і про що неодноразово вказував у своїх рішенням Європейський суд з прав людини. Зокрема у справі «Лопушанський проти України» у зв`язку із розглядом справи у відсутність відповідача, який не був належно повідомлений, суд констатував, що не було дотримано принципу рівності сторін, гарантованого п.1 ст.6 Конвенції.
Розглянувши справу у відсутність відповідача ОСОБА_1 , який взагалі не був обізнаний про розгляд даної справи, суд допустив порушення процесуального принципу рівності сторін, що позбавило відповідача висунути свої заперечення і доводи проти позову ОСОБА_2 , в тому числі надати докази щодо його матеріального стану, що є істотним в даній справі.
Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норми матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Відповідно до ч.4 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення  норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального права і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.
Вирішуючи спір в межах заявлених вимог, колегія суддів вважає, що позов ОСОБА_2 підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.  
Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст.180 СК України).
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч.3 ст.181 СК України).
                                                            -  4  -
Відповідно до ч.1ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів на дитину суд враховує наступні обставини: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Встановлено, що  ОСОБА_2 і ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі із 30 липня 2015 року, який розірвано рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 18 квітня 2018 року.
Сторони є батьками малолітньої дитини  ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Після розлучення сторони проживають окремо, син ОСОБА_3 проживає з матір`ю і знаходиться на її утриманні, відповідач достатньої  матеріальної допомоги дитині не надає.
Також судом першої інстанції встановлено, що відповідач є працездатною особою,  відомостей про наявність на утриманні інших дітей чи непрацездатних дружини, батьків позивач до суду не надав.
Окрім того, відповідач не надав доказів, що він працює, як і не надав доказів, що має статус безробітного, тобто перебуває на обліку в службі зайнятості як особа, яка не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстрована у державній службі зайнятості як така, що шукає роботу (ст.2 Закону України «Про зайнятість населення»). 
Затаких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне стягнути із відповідача аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із 03 гудня 2018 року до досягнення дитиною повноліття.
Даючи оцінку доводам апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. 
Колегія суддів враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування є достатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону.
                                                            -  5  -
Відповідно до ст.141 ЦПКУкраїни суд покладає на відповідача судові витрати по оплаті судового збору пропорційно розміру задоволених вимог.
Окрім того, відповідно до ст.141, п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України понесені відповідачем витрати на сплату судового збору за подання апеляційної скарги компенсуються за рахунок держави.
Згідно ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятидесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.
Керуючись ст.ст.259, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -
 
п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити.
Заочне рішення Святошинського районного суду м.Києва від 01 липня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задоволити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 (зареєстрований: АДРЕСА_2 , мешкає: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (мешкає: АДРЕСА_4 РНОКПП НОМЕР_2 ) на утримання сина  ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із 03 грудня 2018 року до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути із ОСОБА_1 у дохід держави судовий збір в розмірі 600 гривень.
Сплачений ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1362 гривень компенсувати за рахунок держави.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий 

Судді: