ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2932/21 Справа № 202/6384/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Бєльченко Л. А. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2021 року                        Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Дніпровського апеляційного суду в складі: 
головуючого         -        Лаченкової О.В.
суддів          -        Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.
при секретарі         -        Кравченко Р.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі
апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , 
на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 29 вересня 2020 року
по справі за позовом  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , Комунального виробничого житлово-експлуатаційного підприємства Індустріального району, третя особа - Територіальна громада в особі Дніпровської міської ради про визначення порядку користування жилим приміщенням, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИЛА:
В жовтні 2018 року до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська надійшов позов  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , Комунального виробничого житлово-експлуатаційного підприємства Індустріального району, третя особа - Територіальна громада в особі Дніпровської міської ради про визначення порядку користування жилим приміщенням, зобов`язання вчинити певні дії.
Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 29 вересня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 до  ОСОБА_1 , Комунального виробничого житлово-експлуатаційного підприємства Індустріального району, третя особа - Територіальна громада в особі Дніпровської міської ради про визначення порядку користування жилим приміщенням, зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково.
Визначено порядок користування квартирою АДРЕСА_1 між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і ОСОБА_1 , виділивши у користування ОСОБА_2 і ОСОБА_3 ізольовану кімнату площею 14,0 кв.м.; виділивши у користування ОСОБА_1 ізольовану кімнату площею 10,7 кв.м.
В загальному користуванні ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 залишено суміжну кімнату площею 18,5 кв.м., кухню площею 5,8 кв.м., санвузол площею 2,8 кв.м., коридор T70; 1 площею 3 кв.м,, коридор ?0; 3 площею 1,5 кв.м., комору площею 1,7 кв.м., балкон площею 0,7 кв.м.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 , 1991 року народження (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 , 1975 року народження (РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 29 вересня 2020 року та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі.
У відзиві ОСОБА_2 на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 29 вересня 2020 року просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні апеляційної скарги на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 29 вересня 2020 року залишити без змін.
02 червня 2021 року до Дніпровського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшла заява про відмову від апеляційної скарги (а.с. 24 т.2).
04 серпня 2021 року під час розгляду справи Дніпровським апеляційним судом ОСОБА_1 зазначила, що відмовляється від даної заяви та не підтримує її, у зв`язку з чим просить відмовити у задоволенні заяви. 
Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що сторони не можуть дійти згоди з приводу користування спірною квартирою, через що позивачі фактично позбавленні можливості проживати в ній, а тому можливо визначити порядок користування квартирою. 
Судом першої інстанції встановлено, що на ім`я ОСОБА_4 виконкомом комітету Індустріальної Ради депутатів трудящих міста Дніпропетровська від 18.09.1975 року був виданий ордер № 184 на право зайняття ним і членами його сім`ї квартири АДРЕСА_1 . До складу сім`ї ОСОБА_4 на той час входили: ОСОБА_5 (дружина), ОСОБА_6 (син), ОСОБА_7 (донька), ОСОБА_8 (син), ОСОБА_2 (син).
З рішення виконавчого комітету Індустріальної районної у м.Дніпропетровську ради від 13.03.2009 року № 125 вбачається, що особовий рахунок на вказану квартиру у зв`язку із зняттям з реєстраційного обліку попереднього наймача відкритий на ім`я ОСОБА_2 , позивача у справі, складом з трьох осіб, в тому числі мати - ОСОБА_5 (померла), племінниця - ОСОБА_1 (відповідач).
Також, судом першої інстанції встановлено, що квартира АДРЕСА_1 складається з трьох кімнат: ізольована жила кімната площею 14.0 кв.м., ізольована жила кімната площею 10,7 кв.м., суміжна кімната площею 18,5 кв.м., а також кухня площею 5,8 кв.м., санвузол площею 2,8 кв.м., коридор № 1 площею 3 кв.м,, коридор № 3 площею 1,5 кв.м., комора площею 1,7 кв.м., балкон площею 0,7 кв.м.
З матеріалів справи вбачається, що позивачі на даний час не проживають за спірною адресою через конфліктні стосунки з відповідачем з приводу користування спірною квартирою.
Відповідно до частини першої статті 63 Житлового кодексу України предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї або кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок.
Положенням частини першої статті 64 Житлового кодексу України встановлено, що члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.
Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що сторони не можуть дійти згоди з приводу користування спірною квартирою, через що позивачі фактично позбавленні можливості проживати в ній, а тому необхідно визначити порядок користування квартирою, виділивши у користування ОСОБА_2 і ОСОБА_3 ізольовану кімнату площею 14,0 кв.м., а ОСОБА_1 виділити у користування ізольовану кімнату площею 10,7 кв.м. В загальному користуванні ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 слід залишити суміжну кімнату площею 18,5 кв.м., кухню площею 5,8 кв.м., санвузол площею 2,8 кв.м., коридор № 1 площею 3 кв.м,, коридор № 3 площею 1,5 кв.м., комору площею 1,7 кв.м., балкон площею 0,7 кв.м.
Доводи апеляційної скарги, що в рішенні суду помилково не вказані діти апелянта ( ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ), так як вони теж зареєстровані разом з нею в неприватизованій квартирі , колегія суддів не приймає до уваги, оскільки у судовому засіданні колегією суддів було встановлено, що ОСОБА_1 у спірній квартирі на даний час проживає з дітьми , однак зі зустрічними позовними вимогами в інтересах своїх малолітніх дітей вона не зверталась .
Окрім того, судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення було враховано всі можливі варіанти та визначено найбільш прийнятний і одна суміжна кімната площею 18,5 кв.м. була залишена у загальному користуванні обох сторін.
Між тим, власного варіанту визначення порядку користування квартирою між сторонами у справі апелянтом не надано, як і не заявлялось клопотання про судово-будівельну експертизу.
       Отже, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі та правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення. 
       Приведені в апеляційній скарзі доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.
Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  - залишити без задоволення.
Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 29 вересня 2020 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

       Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С.Городнича 

М.Ю.Петешенкова