ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"26" липня 2021 р.           Справа№ 911/3593/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Майданевича А.Г.
суддів:            Суліма  В.В. 
          Коротун О.М. 
 
розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Пильгуна Сергія Віталійовича
на рішення Господарського суду Київської області від 04.03.2021 
у справі №911/3593/20 (суддя - Антонова В.М.)
за позовом Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп"           
до Фізичної особи-підприємця Пильгуна Сергія Віталійович 
про стягнення 27 244,82 грн,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2020 року Приватне акціонерне товариство "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" (далі - позивач) подало до Господарського суду Київської області позов до Фізичної особи-підприємця Пильгуна Сергія Володимировича (далі - відповідач) про відшкодування завданих збитків у розмірі 27244,82 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що позивачем сплачено постраждалій стороні розмір страхового відшкодування в сумі 70138,80 грн відповідно до договору добровільного страхування транспортного засобу №06/02-40К-0136282 від 21.05.2019, проте відповідачем, як відповідальною особою за відшкодування заподіяних збитків, не відшкодовано позивачу різницю між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду Київської області від 04.03.2021 позов задоволено. 
Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Пильгуна Сергія Віталійовича на користь Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" 27 244, 82 грн  різниці між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням та 2 102, 00 грн судового збору (з урахуванням ухвали Господарського суду Київської області від 05.04.2021 про виправлення описки).
Задовольняючи позовну заяву суд вказав, що у відповідача, як власника транспортного засобу, виникло зобов`язання перед позивачем відшкодувати завдані збитки в межах сплаченого позивачем страхового відшкодування страхувальнику.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Фізична особа-підприємць Пильгун Сергій Віталійович звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить апеляційну скаргу задовольнити, скасувати рішення Господарського суду Київської області від 04.03.2021 та ухвалити нове, яким направити до суду першої інстанції на новий розгляд господарську справу № 911/3593/20. 
Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм процесуального та матеріального права. 
Апелянт зазначає, що стосовно відшкодування завданої шкоди в межах страхового ліміту позивач повинен звертатися безпосередньо до страхової компанії ТДВ «СК «Ю.Ес.АЙ», а не до нього. 

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу 

У свою чергу, заперечуючи проти апеляційної скарги, позивач у своєму відзиві, наданому до суду 11.05.2021, зазначає, що рішення суду прийнято при повному з`ясуванні обставин справи, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, без  їх порушення, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає і рішення слід залишити без змін. Крім того, позивач скористався своїм правом на звернення до страхової компанії ТДВ «СК «Ю.Ес.АЙ», яка виплатила всю суму, що підлягала відшкодуванню за договором обов`язкового страхування, а саме 42  893,98 грн. У той час, як різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням у розмірі 27  244,82 грн повинен відшкодувати відповідач.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.03.2021 справу №911/3593/20 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Сулім В.В., Гаврилюк О.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.04.2021 у справі №911/3593/20 апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Пильгуна Сергія Віталійовича на рішення Господарського суду Київської області від 04.03.2021 залишено без руху. 
19.04.2021 Пильгуном Сергієм Віталійовичем подано заяву до Північного апеляційного господарського суду про усунення недоліків апеляційної скарги.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.04.2021, у зв`язку з перебуванням судді Гаврилюка О.М. на лікарняному, для розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Сулім В.В., Коротун О.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від  28.04.2021 поновлено  Фізичній особі-підприємцю Пильгуну Сергію Віталійовичу пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Київської області від 04.03.2021 у справі № 911/3593/20, відкрито апеляційне провадження та призначено до розгляду апеляційну скаргу  Фізичної особи-підприємця Пильгуна Сергія Віталійовича на рішення Господарського суду Київської області від 04.03.2021 у справі №911/3593/20 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників.
Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.07.2021, у зв`язку з перебуванням судді Суліма В.В. у відпустці,  для розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Сітайло Л.Г., Коротун О.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від  01.07.2021 прийнято справу №911/3593/20 до провадження  за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Пильгуна Сергія Віталійовича на рішення Господарського суду Київської області від 04.03.2021  у справі №911/3593/20 у складі колегії суддів: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Сітайло Л.Г., Коротун О.М.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.07.2021, у зв`язку з перебуванням судді Сітайло Л.Г. у відпустці, для розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Сулім В.В., Коротун О.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.07.2021 прийнято справу №911/3593/20 до провадження  за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Пильгуна Сергія Віталійовича на рішення Господарського суду Київської області від 04.03.2021 у складі колегії суддів: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Сулім В.В., Коротун О.М.
З огляду на наявність у матеріалах справи належних доказів повідомлення сторін про розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень, та закінчення процесуальних строків на подання до суду документів, колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги    по суті.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

21.05.2019 між Приватним акціонерним товариством "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" (страховик) та ОСОБА_2 (страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 06/02-40К-0136282 (далі - договір).
Згідно із підпунктом 4.1, 4.2 пунктом 4 договору предметом договору страхування  є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону і пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом, визначеним у п. 5 цього договору. Додатковим обладнанням, визначеним у п. 6 договору; із життям, здоров`ям та працездатністю водія і пасажирів у ТЗ, внасілідок нещасного випадку.
У пункті 5 договору заначено інформацію про транспортний засіб: марка, модель "Infiniti EX 37", реєстраційний номер " НОМЕР_1 ", номер кузова (шасі) НОМЕР_2 , рік випуску - 2010, об`єм двигуна - 3696,00 грн, тип - легковий, колір чорний.
Страхова сума становить - 636000,00 грн. (пункт 9 договору). 
Сторони у пункті 12 договору погодили  період страхування з 26.05.2019 по 25.05.2020, розмір страхового платежу - 34  980 грн, строк оплати страхового платежу - 21.05.2019.
02.09.2019 в м. Миколаєві на вул. Великій Морській, 56/9, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу "Інфініті", державний номерний знак " НОМЕР_1 ", під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу "ДАФ", державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_3 .
Постановою Ставищенського районного суду Київської області від 23.09.2019 у справі № 378/1153/19, ОСОБА_3  визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення.
Вказаною  постановою встановлено, що згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії БД №285974 від 02.09.2019 та схемою місця ДТП від 02.09.2019, ОСОБА_3 02.09.2019 о 20 годині 20 хвилин по вул. В. Морській, 56/9, в м. Миколаїв, керуючи автомобілем FT95XF430, державний реєстраційний знак НОМЕР_3 , з напівпричепомHoolVHLO,  державний реєстраційний знак НОМЕР_4 , власником яких є ОСОБА_1 , не стежив за дорожньою обстановкою, при перестроюванні та зміні напрямку руху праворуч не надав перевагу в русі та допустив зіткнення з автомобілем EX 37, державний реєстраційний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , який рухався праворуч в попутному напрямку, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.
17.09.2019   ОСОБА_2 звернулась до  Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" із заявою про виплату страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку.
18.09.2019 складено страховий акт № 190000246695, відповідно до якого сума страхового відшкодування становить 70  138,80 грн.
На підставі відповідного страхового акту, ПАТ "УСК "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 70138,80 грн, що підтверджується наявною копією в матеріалах справи платіжного доручення № ЗР079798 від 20.09.2019.
Звертаючись з позовною заявою, позивач вказав, що Фізичною особою-підприємцем Пильгуном Сергієм Віталійовичем (відповідальна особа за відшкодування заподіяних збитків та власник автомобіля FT95XF430, д.р.з. НОМЕР_3 ) не відшкодовано позивачу різницю між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням у розмірі 27244,82 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови 

Договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору (стаття 16 Закону України «Про страхування»).
Вказана норма кореспондується із        ст. 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Згідно з п. 3 ч. 1        ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.
Статтею 9 Закону України «Про страхування»        визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.
Здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховим або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком (ст. 25 Закону України «Про страхування»).
Частинами 1, 2  ст. 1187 Цивільного кодексу України  передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1  статті 1188 Цивільного кодексу України  шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
  Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (ч. 1  ст. 1191 Цивільного кодексу України).
Статтею 1172 Цивільного кодексу України  визначено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Замовник відшкодовує шкоду, завдану іншій особі підрядником, якщо він діяв за завданням замовника. Підприємницькі товариства, кооперативи відшкодовують шкоду, завдану їхнім учасником (членом) під час здійснення ним підприємницької або іншої діяльності від імені товариства чи кооперативу.
З огляду на зазначені положення  Цивільного кодексу України  факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання.
Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).
За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина 2  статті 1187 Цивільного кодексу України).
Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.
Згідно із  статтею 993 Цивільного кодексу України  та  статтею 27 Закону України «Про страхування"  до страхової компанії, яка здійснила виплату страхового відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке Страхувальник мав до особи відповідальної за заподіяні збитки.
Перехід права вимоги потерпілого (страхувальника) у деліктному зобов`язанні до страховика в порядку  ст. 993 ЦК України     та      ст. 27 Закону України "Про страхування"     є суброгацією. 
Анологічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 910/2603/17.
Відповідно до відповіді Національної поліції України цивільно-правова відповідальність транспортного засобу «ДАФ», д.н.з. НОМЕР_5 , застрахована за полісом А01759836 в ТДВ «СК «Ю.Ес.АЙ", власником транспортного засобу є Пильгун Сергій Віталійович , водієм - ОСОБА_3 .
З матеріалів справи вбачається, що відповідно до ст. ст.  12,  22  та  29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ТДВ «СК «Ю.Ес.АЙ" відшкодувало в порядку регресного відшкодування ПАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» суму в розмірі 42893,98 грн, що підтверджується копією платіжного доручення № 2877 від 25.02.2020.
Пунктом 22.1  Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів»  встановлено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»        передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.
Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).
При цьому, обмеження законом обсягу відповідальності страховика цивільно-правової відповідальності не порушує право на відшкодування фактичних витрат особи, яка здійснила страхове відшкодування відповідно до договору добровільного страхування майна, адже це право може бути реалізоване шляхом подання позову до винної особи про відшкодування здійснених на відновлення пошкодженого майна витрат в частині, яку у відповідності до спеціального законодавства страховик цивільно-правової відповідальності відшкодовувати не зобов`язаний.
Таким чином, різницю між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, і сплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, повинна сплачувати особа, з вини якої настав страховий випадок, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
Відповідно до      статті 1192 Цивільного кодексу України  з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Згідно із  статтею 1194 Цивільного кодексу України  особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати «(страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Таким чином, страховик відповідальності винної у ДТП особи на підставі спеціальної норми -      статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»             здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу на підставі      статті 1194 Цивільного кодексу України відшкодовує особа, яка завдала збитків.
Вказаний  висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 22.03.2017 у справі № 910/3650/16, постанові Верховного Суду від 13.03.2018 у справі № 910/9396/17.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач здійснив виплату страхувальнику страхового відшкодування в сумі    70138,80 грн, що підтверджується копією платіжного доручення № ЗР079798 від 20.09.2019.
Як вказувалось вище, Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.Ес.АЙ" відшкодувало в порядку регресного відшкодування Приватному акціонерному товариству "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" суму в розмірі 42893,98 грн, що підтверджується копією платіжного доручення № 2877 від 25.02.2020.
Відтак, різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням становить 27     244, 82 грн (70138,80 грн - 42893,98 грн = 27     244, 82 грн).
Таким чином, відповідно до статей      993,      1187,      1194 ЦК України     у Фізичної особи-підприємця Пильгуна Сергія Віталійович (власник транспортного засобу) виникло зобов`язання перед Приватним акціонерним товариством "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" відшкодувати завдані збитки в межах сплаченого позивачем страхового відшкодування страхувальнику.
Враховуючи вказане вище, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у позивача виникло право вимоги на стягнення з відповідача різниці між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням у розмірі 27     244, 82 грн.
Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимоги позивача про відшкодування завданих збитків у розмірі 27244,82 грн обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі.
На переконання колегії суддів апеляційного господарського суду, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006  №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.
У відповідності з пунктом 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).
Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).
Апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній  скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.
Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.
Таким чином, апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця Пильгуна Сергія Віталійовича на рішення Господарського суду Київської області від 04.03.2021 у справі №911/3593/20 задоволенню не підлягає. Рішення  Господарського суду Київської області від 04.03.2021 у справі №911/3593/20 слід залишити без змін.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що, за загальним правилом, не підлягають касаційному оскарженню до Верховного Суду судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.
З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладаються на апелянта в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись статтями 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Пильгуна Сергія Віталійовича на рішення Господарського суду Київської області від 04.03.2021 у справі №911/3593/20 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Київської області від 04.03.2021 у справі №911/3593/20  залишити без змін.
3. Судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покласти на Фізичну особу-підприємця Пильгуна Сергія Віталійовича.
4. Матеріали справи №911/3593/20 повернути до Господарського суду Київської області.

          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених ст. 287 Господарського процесуального кодексу України та у строки, встановлені ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                            А.Г. Майданевич 

Судді                                                                                В.В. Сулім

                                                                                О.М. Коротун