ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2021 року 
м. Київ
справа № 1940/1267/18
адміністративне провадження № К/9901/8294/19
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Губської О. А.,
суддів: Калашнікової О. В., Мельник-Томенко Ж.М., 
розглянув у порядку письмового провадження в касаційній інстанції справу
за позовом Приватного агропромислового підприємства "Агропродсервіс" до Міністерства аграрної політики та продовольства України, Департаменту агропромислового розвитку Тернопільської обласної державної адміністрації, третя особа: Державна казначейська служба України, Головне управління Державної казначейської служби України в Тернопільській області, про визнання протиправною бездіяльність та стягнення заборгованості, провадження по якій відкрито
за касаційною скаргою Міністерства аграрної політики та продовольства України на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2018 року, прийняте у складі судді Шульгача М.П., та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25 лютого 2019 року, прийняту у складі колегії суддів: Судової-Хомюк Н.М. (головуючий), Пліша М.О., Шинкар Т.І.
І. Суть спору:
1. Приватне агропромислове підприємство "Агропродсервіс" (далі - ПАП "Агропродсервіс", позивач) звернулось до суду з адміністративним позовом до Міністерства аграрної політики та продовольства України, Департаменту агропромислового розвитку Тернопільської обласної державної адміністрації, третя особа: Державна казначейська служба України, Головне управління Державної казначейської служби України в Тернопільській області, в якому просив:
1.1. визнати протиправною бездіяльність Міністерства аграрної політики та продовольства України щодо непогашення перед приватним агропромисловим підприємством «Агропродсервіс» кредиторської заборгованості на суму 2 555 779,00 грн. за бюджетною програмою КПКВК 2801180 «Фінансова підтримка заходів у агропромисловому комплексі»;
1.2. стягнути з Державного бюджету України на користь приватного агропромислового підприємства «Агропродсервіс» кредиторську заборгованість в сумі 2 555 779,00 грн. часткової компенсації відсоткових ставок по кредитах, шляхом списання з наявних бюджетних програм Міністерства аграрної політики та продовольства України.
2. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що станом на 15.05.2018 за ПАП «Агропродсервіс» зареєстрована кредиторська заборгованість в органах ДКС України у сумі 2 555 779,00 гривень за програмою КПКВК 2801180 «Фінансова підтримка заходів у агропромисловому комплексі» за заходом - здійснення фінансової підтримки суб`єктів господарювання агропромислового комплексу через механізм здешевлення кредитів та компенсації лізингових платежів. Головним розпорядником бюджетних коштів і відповідальним виконавцем відповідної бюджетної програми є Мінагрополітики. Термін погашення вищевказаної кредитної заборгованості належить до компетенції виконавця програми. Даний факт підтверджується листом Департаменту агропромислового розвитку ТОДА від 15.05.2018 №2-355/2.4. Оскільки кошти позивачу не перераховані, неодноразові усні та письмові звернення до відповідача з проханням вжиття заходів для погашення заборгованості залишені поза увагою, він звернувся з цим позовом до суду.
ІІ. Установлені судами фактичні обставини справи
3. ПАП «Агропродсервіс» як суб`єкт господарювання агропромислового комплексу в серпні 2012 року подало на розгляд конкурсної комісії Тернопільської обласної державної адміністрації документи для прийняття рішення щодо компенсації відсоткової ставки по кредитах відповідно до Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для здійснення фінансової підтримки суб`єктів господарювання агропромислового комплексу через механізм здешевлення кредитів та компенсації лізингових платежі, затвердженим  Постановою Кабінету Міністрів України від 11.08.2010 р. №794  (надалі - Порядок №794).
4. На засіданнях конкурсної комісії прийнято рішення про надання позивачу компенсації відсоткових ставок по отриманих кредитах в загальному розмірі 3 203 799,00 гривень.
5. Відповідно до п. 10 Порядку № 794 у разі прийняття позитивного рішення про надання компенсації підприємству-позичальнику конкурсні комісії обласних державних адміністрацій включають його до реєстру позичальників, які мають право на отримання компенсації за кредитами, і щомісяця до 5 числа наступного періоду подають    дані реєстри до комісії Мінагрополітики. Крім того, разом з реєстром позичальників до комісії Мінагрополітики подаються копії додаткових документів, що впливають на прийняття рішення комісією Мінагрополітики, про виділення грошової компенсації.
6. Конкурсною комісією ТОДА вказана процедура проведена і суми коштів, які підлягають до відшкодування ПАП «Агропродсервіс» підтверджуються Реєстрами підприємств-позичальників, які мають право на отримання компенсації відсоткової ставки за короткостроковими, середньостроковими, довгостроковими кредитами (позиками) та сум фактично сплачених відсотків за користування ними №1 за серпень 2012 року, №2 за серпень 2012 року, №3 за вересень 2012 року, №4 за жовтень 2012 року, №5 за листопад 2012 року, №6 за грудень 2012 року.
7. Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України № 632 від 19 жовтня 2012 року затверджено розподіл бюджетних коштів, передбачених для надання державної підтримки суб`єктам господарювання агропромислового комплексу через механізм здешевлення кредитів підприємствам-позичальникам в т.ч. для ПАП «Агропродсервіс» (код ЄДРПОУ) - 2517733,00 грн..
8. Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України №745 від 30 листопада 2012 року затверджено розподіл бюджетних коштів, передбачених для надання державної підтримки суб`єктам господарювання агропромислового комплексу через механізм здешевлення кредитів підприємствам-позичальникам в т. ч. для ПАП «Агропродсервіс» (код ЄДРПОУ 30356854) - 686066,00 грн..
9. Видавши відповідні накази, Мінагропролітики взяло на себе зобов`язання виплатити компенсацію у визначеному законом розмірі 3 203 799,00 гривень позивачу.
10. Вказані суми коштів у 2012 році були зареєстровані Головним управлінням Державної казначейської служби в Тернопільській області як фінансове зобов`язання держави перед позивачем.
11. Також встановлено, що із зареєстрованої кредиторської заборгованості загальною сумою 3203799,00 гривень, позивачу виплачено лише суму 648 020,00 гривень платіжним дорученням №53 від 9 грудня 2013 року за закупівлю племінних свиней.
12. Станом на 15.05.2018 за ПАП «Агропродсервіс» зареєстрована кредиторська заборгованість в органах ДКС України у сумі 2 555 779,00 гривень за програмою КПКВК 2801180 «Фінансова підтримка заходів у агропромисловому комплексі» за заходом - здійснення фінансової підтримки суб`єктів господарювання агропромислового комплексу через механізм здешевлення кредитів та компенсації лізингових платежів.
ІІІ. Рішення судів першої й апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення
13. Тернопільський окружний адміністративний суд рішенням від 16 жовтня 2018 року, яке залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25 лютого 2019 року, позов задовольнив.
14. Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що Мінагрополітики, є головним розпорядником бюджетних коштів та відповідальним виконавцем бюджетної програми, всупереч вимогам законодавства не виконано покладених на нього обов`язків, як головного розпорядника бюджетних коштів в повному обсязі. І оскільки така бездіяльність спричинила кредиторську заборгованість перед позивачем, заборгованість підлягає стягненню з Державного бюджету України шляхом списання з наявних бюджетних програм Мінагрополітики.
IV. Провадження в суді касаційної інстанції 
15. Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Мінагропролітики звернулося з касаційною скаргою, в якій,  посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просило скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
16. В обґрунтування вимог касаційної скарги відповідач зазначає, що Мінагрополітики не є органом, який здійснює дії щодо нарахування та виплати часткового відшкодування, а лише проводить розподіл коштів та спрямовує їх у регіони в межах виділених асигнувань, а органи Державного казначейства України забезпечують казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції щодо бездіяльності Мінагрополітики є помилковими і не відповідає фактичним обставинам справи. Крім того, Мінагрополітики не уповноважене контролювати Департамент агропромислового розвитку Тернопільської облдержадміністрації стосовно подачі до Головного управління Державної казначейської служби України в Тернопільській області реєстру підприємств і платіжних доручень на виплату компенсації шляхом перерахування коштів на поточні рахунки позичальників.
16.1. Також скаржник зазначає, що починаючи з 2013 року, законами України про державний бюджет України, на відповідний рік кошти за Програмою 2801180 не передбачалися. У свою чергу, Мінагрополітики, як головний розпорядник бюджетних коштів, неодноразово зверталося до Міністерства фінансів з проханням передбачити кошти на вищезазначені цілі (листи від 18.07.2013          №37-21-2-10/14062, від 23.01.2015 № 37-21-2-10/780, від 18.05.2015 № 37-21-2-10/7584, від 11.02.2016 № 37-21-2-10/1742, від 13.01.2016 № 37-21-2-10/365, від 29.03.2013 № 37-21-2-10/6377). Тобто, Мінагрополітики спрямувало бюджетні кошти на надання державної підтримки ПАП «Агропродсервіс» як суб`єкту господарювання агропромислового комплексу, а також вчинило усі дії, передбачені Порядком № 794, відтак підстави для задоволення позовних вимог ПАП «Агропродсервіс» відсутні.
16.2. Крім того, скаржник зазначає, що стягнення коштів за рахунок бюджетних програм Мінагрополітики суперечить положенням пункту 7 статті 7 Бюджетного кодексу України, яким встановлено принцип цільового використання бюджетних коштів - бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетним призначенням та бюджетним асигнуванням. Відтак, списання коштів на користь позивача за рахунок коштів, наявних за бюджетними програмами Мінагрополітики призведе до порушення прав учасників бюджетних програм, у зв`язку з чим такий спосіб виконання рішення суперечить закону. Разом з тим, відповідно до положень Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845, виконання рішень суду, боржником за якими є державний орган, у якого відсутні відповідні бюджетні призначення здійснюється органами Казначейства за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.
16.3. Скаржник також зауважує, що судами не було взято до увагу численну позитивну судову практику у аналогічних справах, зокрема, у постанові Одеського апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2016 року, у постанові Харківського апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2016 року. Також звертає увагу на на правову позицію, яку висловив Вищий адміністративний суд України у постанові від 23 травня 2017 у справі № 815/6030/15 (К/800/10794/16), якою скасовано постанову Одеського окружного адміністративного суду від 18.12.2015 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 22.03.2016, відмовлено у задоволені позову ФГ «Княжиця» до Міністерства аграрної політики та продовольства України про визнання бездіяльності протиправною та на правову позицію Київського апеляційного адміністративного суду, викладену у постанові від 07.08.2017 у справі № 810/4123/16, якою скасовано постанову Київського окружного адміністративного суду від 01.03.2017 у частині задоволених позовних вимог про стягнення з Державного бюджету України заборгованості у розмірі 508 100 грн. та прийнято у цій частині нову постанову, якою відмовлено у задоволенні позовної вимоги про стягнення з Державного бюджету України заборгованості за бюджетною програмою 2801350 «Державна підтримка розвитку хмелярства, закладення молодих садів, виноградників та ягідників і нагляд за ними» у розмірі 508 100 грн. шляхом списання з наявних бюджетних програм Міністерства аграрної політики та продовольства України.
17. Позивач у відзиві на касаційну скаргу вказує на її безпідставність та просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої та апеляційної інстанції - без змін.
V. Джерела права й акти їх застосування
18.   Верховний Суд, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених  статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства  (далі -  КАС України), вважає за необхідне зазначити наступне.
19. Відповідно до частини другої  статті 19 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
20. Правовідносини, пов`язані з виконанням бюджетних зобов`язань за бюджетними програмами фінансової підтримки суб`єктів господарювання агропромислового комплексу шляхом здешевлення кредитів та компенсації лізингових платежів регулюються  Бюджетним кодексом України  та Порядком № 794, яким (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено процедуру використання коштів, передбачених у державному бюджеті для здійснення фінансової підтримки суб`єктів господарювання агропромислового комплексу через механізм здешевлення кредитів та компенсації лізингових платежів.
21.  Зокрема, пунктом 1 Порядку № 794 встановлено, що цим Порядком визначено механізм використання коштів, передбачених у державному бюджеті Мінагрополітики для часткової компенсації відсоткової ставки за залученими суб`єктами господарювання агропромислового комплексу у банках, у тому числі іноземних, коротко-, середньо- та довгостроковими кредитами та позиками, середньо- та довгостроковими кредитами та позиками в іноземній валюті, залученими від Міжнародної фінансової корпорації, Європейського банку реконструкції та розвитку, середньо- та довгостроковими кредитами та позиками, залученими в іноземній валюті від нерезидентів, що отримуються позичальниками внаслідок випуску нерезидентами середньо- та довгострокових облігацій на міжнародних фінансових ринках, за умови участі активів позичальників у випуску з нерезидентом - емітентом облігацій, використаними на пріоритетні напрями розвитку агропромислового комплексу, та наданими кредитами з реалізації проектів енергозбереження відповідно до  Закону України «Про ратифікацію Кредитної угоди (Фінансування Української ЕСКО (друга фаза) між Україною та Європейським банком реконструкції та розвитку». Бюджетні кошти спрямовуються також на погашення бюджетної кредиторської заборгованості, зареєстрованої в органах Казначейства» та лізингових платежів.
22.  За приписами частини третьої  статті 20 Бюджетного кодексу України, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, бюджетні програми визначаються головними розпорядниками бюджетних коштів з урахуванням положень частини другої статті  21  і пункту 2 частини п`ятої статті  22  цього  Кодексу.
23.  Частиною четвертою  статті 20 Бюджетного кодексу України  встановлено, що відповідальний виконавець бюджетних програм визначається головним розпорядником бюджетних коштів за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної бюджетної політики (місцевим фінансовим органом). Відповідальним виконавцем бюджетних програм може бути головний розпорядник бюджетних коштів за бюджетними програмами, виконання яких забезпечується його апаратом, та/або розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня, який виконує бюджетні програми у системі головного розпорядника. Відповідальний виконавець бюджетних програм у процесі їх виконання забезпечує цільове та ефективне використання бюджетних коштів протягом усього строку реалізації відповідних бюджетних програм у межах визначених бюджетних призначень.
24.  Частиною першою  статті 22 Бюджетного кодексу України  встановлено, що для здійснення програм та заходів, які реалізуються за рахунок коштів бюджету, бюджетні асигнування надаються розпорядникам бюджетних коштів. За обсягом наданих прав розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня.
25.  Повноваження головного розпорядника бюджетних коштів визначені частиною п`ятою  статті 22 Бюджетного кодексу України. Зокрема, пунктами 3 - 5 цієї норми встановлено, що головний    розпорядник бюджетних коштів отримує бюджетні призначення шляхом їх затвердження у законі про Державний бюджет України (рішенні про місцевий бюджет); приймає рішення щодо делегування повноважень на виконання бюджетної програми розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня та/або одержувачами бюджетних коштів, розподіляє та доводить до них у встановленому порядку обсяги бюджетних асигнувань (пункт 3); затверджує кошториси розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня (плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів), якщо інше не передбачено законодавством(пункт 4); розробляє проекти порядків використання коштів державного бюджету за бюджетними програмами, передбаченими частиною сьомою статті 20 Кодексу (пункт 5).
26. Водночас, за приписами пунктів 7, 9 частини п`ятої  статті 22 Бюджетного кодексу України  головний розпорядник бюджетних коштів здійснює управління бюджетними коштами у межах встановлених йому бюджетних повноважень та оцінку ефективності бюджетних програм, забезпечуючи ефективне, результативне і цільове використання бюджетних коштів, організацію та координацію роботи розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня та одержувачів бюджетних коштів у бюджетному процесі; здійснює внутрішній контроль за повнотою надходжень, взяттям бюджетних зобов`язань розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня та одержувачами бюджетних коштів і витрачанням ними бюджетних коштів.
27.  Пунктом 1-1 Порядку № 794 встановлено, що головним розпорядником бюджетних коштів і відповідальним виконавцем відповідної бюджетної програми є Мінагрополітики.
28.  Згідно з абзацами 4, 5 пункту 14 Порядку №794 Мінагрополітики спрямовує бюджетні призначення Міністерству аграрної політики та продовольства Автономної Республіки Крим, головним управлінням агропромислового розвитку обласних і управлінню промисловості, розвитку інфраструктури та агропромислового комплексу Севастопольської міської держадміністрацій на підставі рішення комісії Мінагрополітики. Міністерство аграрної політики та продовольства Автономної Республіки Крим, головні управління агропромислового розвитку обласних і управління промисловості, розвитку інфраструктури та агропромислового комплексу Севастопольської міської держадміністрацій на підставі рішення комісії Мінагрополітики подають до головних управлінь Казначейства реєстр підприємств і платіжні доручення на виплату компенсації шляхом перерахування коштів на поточні рахунки позичальників та лізингоодержувачів.
29.  Відповідно до абзацу 2 частини другої  статті 57 Бюджетного кодексу України  бюджетні зобов`язання за бюджетними програмами спеціального фонду державного бюджету, не передбаченими проектом закону про Державний бюджет України на наступний бюджетний період, поданим на розгляд до Верховної Ради України, головні розпорядники бюджетних коштів зобов`язані виконати до кінця поточного бюджетного періоду в межах і за рахунок відповідних фактичних надходжень до спеціального Фонду бюджету, не допускаючи наявності за такими зобов`язаннями кредиторської заборгованості на початок наступного бюджетного періоду.
VI. Висновок Верховного Суду
30. Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить із такого. 
31. Системний аналіз наведених норм свідчить, що повноваження Мінагрополітики не обмежуються прийняттям відповідного рішення (наказу) про надання державної підтримки підприємствам АПК, шляхом затвердження відповідної суми компенсації, що підлягає виплаті. Мінагрополітики також зобов`язане своєчасно приймати ефективні управлінські рішення, які забезпечують реалізацію цього наказу, у тому числі вжити усіх заходів, спрямованих на виконання затверджених бюджетних програм. Такі заходи спрямовані на підтримку розвитку аграрного сектору економіки, у зв`язку з чим щороку в законі про Державний бюджет України визначаються види державних цільових програм фінансової підтримки підприємств АПК та затверджуються суми витрат на них. Крім того, Мінагрополітики, як головний розпорядник таких коштів, є, одночасно, і відповідальним виконавцем за реалізацію таких програм та несе відповідальність за її виконання.
32. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 20.05.2020 у справі №814/3378/14.
33. Отже, Мінагрополітики як головний розпорядник бюджетних коштів та відповідальний виконавець бюджетної програми зобов`язане спрямувати бюджетні кошти для компенсації витрат для їх подальшого перерахування на поточні рахунки суб`єктів господарювання, в тому числі і на погашення бюджетної кредиторської заборгованості. 
34. Верховний Суд зазначає, що судами першої та апеляційної інстанцій вірно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що станом на 15.05.2018 за ПАП «Агропродсервіс» зареєстрована кредиторська заборгованість в органах ДКС України у сумі 2 555 779,00 гривень за програмою КПКВК 2801180 «Фінансова підтримка заходів у агропромисловому комплексі» за заходом - здійснення фінансової підтримки суб`єктів господарювання агропромислового комплексу через механізм здешевлення кредитів та компенсації лізингових платежів, що не заперечувалось сторонами під час розгляду справи та доводить невиконання відповідачем взятих державою зобов`язань щодо відшкодування коштів за вказаною програмою.
35. Відповідна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №814/8/18, від 11    лютого 2020 року в справі №    822/37/16, від 06 лютого 2020 року в справі №    819/2435/14-а, від 05 лютого 2020 року в справі №814/2693/17 та ін.
36. За таких обставин та виходячи з аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, Верховний Суд констатує, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли вірних висновків, що Міністерством аграрної політики та продовольства України, як відповідальним виконавцем бюджетної програми, не вжито необхідних заходів щодо виконання своїх обов`язків з метою реалізації бюджетної програми 2801180 «Фінансова підтримка заходів у агропромисловому комплексі».
37. Верховний Суд відхиляє аргументи позивача про те, що повноваження Мінагрополітики обмежені лише розподілом бюджетних коштів та спрямування їх у регіони, оскільки норми  Бюджетного кодексу України  та Порядку № 794 зобов`язують відповідача забезпечити контроль за реалізацією прийнятих рішень, у тому числі вжити усіх заходів, спрямованих на виконання затверджених бюджетних програм.
38. Посилання Мінагрополітики України на відсутність бездіяльності останнього у вирішенні питання щодо погашення заборгованості перед позивачем, як на підставу для відмови у стягненні кредиторської заборгованості, є безпідставними, оскільки вчинення Мінагрополітики України активних дій з цього приводу не спростовує його обов`язку стосовно виплати компенсації за вказаною бюджетною програмою.
39. Верховний Суд погоджується також з висновками судів попередніх інстанцій, що, за встановлених обставин справи, недостатність фінансування не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог щодо погашення заборгованості, тому що реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно - правових актів національного законодавства, не може бути постановлена у залежність від бюджетних асигнувань. Фактично не спрацював механізм розподілу вже виділених з державного бюджету коштів.
40. Суд також погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що належним способом захисту прав позивача є стягнення з бюджету компенсації в розмірі 2  555  779,00 грн.,            шляхом списання з наявних бюджетних програм Міністерства аграрної політики та продовольства України.
41. Верховний Суд зазначає, що неузгодженість дій органів державної влади або невиконання державними органами та їх посадовими особами своїх безпосередніх обов`язків не повинно покладати на суб`єкта господарювання надмірних обов`язків або інших несприятливих наслідків, як це мало місце у цій справі.
42. Мінагрополітики, як головний розпорядник бюджетних коштів, не виконав своїх обов`язків, як відповідальний виконавець бюджетної програми КПКВК 2801180 «Фінансова підтримка заходів у агропромисловому комплексі», за якою ПАП "Агропродсервіс" виділено, але не перераховано кошти в сумі 2 555 779,00 грн. 
43. За таких обставин ефективним способом захисту, який забезпечить поновлення порушеного права позивача, є стягнення з Державного бюджету України кредиторську заборгованість в сумі 2 555 779,00 грн. часткової компенсації відсоткових ставок по кредитах, шляхом списання з наявних бюджетних програм Міністерства аграрної політики та продовольства України.
44. Суд відхиляє доводи скаржника щодо неврахування судом апеляційної інстанції висновків інших судів, висловлених у аналогічних справах, зокрема у постанові Одеського апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2016 року, у постанові Харківського адміністративного суду від 13 грудня 2016 року, в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 16 лютого 2016 року в справі №К/800/3869/16 та у постанові Вищого адміністративного суду України від 23 травня 2017 року №К/800/10794/16, оскільки норми процесуального закону при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин зобов`язують суди враховувати висновки щодо застосування таких норм права, викладені лише в постановах Верховного Суду. 
45. Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі №813/4689/16 (провадження №К/9901/37309/18), від 17 березня 2020 року у справі №815/3053/18 (провадження №К/9901/12205/19), 19 березня 2020 року у справі № 815/2544/17 (провадження № К/9901/4760/19).
46. При цьому, висновки Вищого адміністративного суду України не впливають на правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій, за встановлених у цій справі обставин, оскільки норми процесуального закону не зобов`язують суди враховувати висновки, висловлені в інших справах, де суд застосував по іншому норми права. Вирішуючи спір у подібних правовідносинах, суди надають правову оцінку доводам учасників справи на предмет наявності порушеного права чи інтересу, в залежності від обставин, установлених у кожному конкретному випадку.
47.  Інші мотиви та аргументи заявника зводяться до переоцінки доказів і не спростовують висновки суду апеляційної інстанцій.
48. З огляду на зазначене Верховний Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про обґрунтованість позовних вимог та про необхідність їх задоволення.
49. Отже, Верховний Суд констатує, що оскаржувані судові рішення ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна юридична оцінка із правильним застосуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а суди під час розгляду справи не допустили порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
50. Таким чином, зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
VII. Судові витрати
51. З огляду на результат касаційного розгляду, суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат.
Керуючись статтями 3, 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Міністерства аграрної політики та продовольства України залишити без задоволення.
2. Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 16 жовтня               2018 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25 лютого 2019 року у справі № 1940/1267/18 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                О. А. Губська

Судді                                                                                          О. В. Калашнікова

                                                                                                   Ж.М. Мельник-Томенко