ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 810/1383/16                                                             Головуючий у І інстанції - Харченко С.В.
                                                                                       Суддя-доповідач - Губська Л.В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  15 вересня 2021 року                                                                                          м. Київ
          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
          Головуючого судді:                                                            Губської Л.В., 
          суддів:                                                                                Епель О.В., Карпушової О.В.,
          за участю секретаря                                                            Кондраток А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції України у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2020 року у справі за адміністративним позовом Приватного виробничого підприємства «Енергобуд» до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції України у Київській області про визнання протиправними та скасування рішень,-

В С Т А Н О В И В:

Приватне виробниче підприємство «Енергобуд» звернулось до суду з даним позовом, в якому просило  визнати протиправними та скасувати припис від 09.12.2015 № С-0912/4   про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил та постанови від 18.12.2015  № З-1812/2-10/10-61/1812/08/02 та № З-1812/3-10/10-62/1812/08/02, якими на позивача накладено штрафи за правопорушення у сфері містобудівної діяльності.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що планова перевірка дотримання підприємством вимог законодавства у сфері містобудівельної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, за результатами якої прийняті оскаржувані рішення, здійснена відповідачем за відсутності підстав, передбачених п. 3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 № 71-VIII.Крім того, позивач звертає увагу на те, що контролюючий захід проведено відповідачем з порушенням строку проведення планової перевірки, встановленого п. 6 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 № 553.Наголошує, що проектна документація розроблена ним з дотриманням вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 № 3038-VI, Закону України «Про архітектурну діяльність» від 20.05.1999 № 687-XIV та інших нормативно-правових актів, виданих на їх виконання.
Рішенням Київського  окружного адміністративного суду від 03 вересня 2021 року адміністративний позов задоволено.
При цьому суд першої інстанції виходив з того, що проектна документація Приватного виробничого підприємства «Енергобуд» містить усі необхідні розділи, форма і зміст яких відповідає нормам чинного містобудівного законодавства. Крім того, суд першої інстанції зауважив, що відповідальність відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» несе замовник будівництва або юридичні особи, що виконують функції замовника і підрядника одночасно, тобто в даному випадку це Приватне підприємство «Сервісмайстер», а не позивач.
Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволені позову. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суб`єкт містобудування повинен вживати заходи щодо розробки проектної документації у відповідності до державних будівельних норм, які передбачені містобудівельними умовами, що і було порушено позивачем, при цьому, наголошує, що протокол про правопорушення у сфері містобудівної діяльності складений ним відповідно до чинного законодавства та у межах своїх повноважень.
Належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду сторони до суду не прибули, тому, відповідно до п.2 ч.1 ст.311 КАС України, справу розглянуто у письмовому провадженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Так, судом першої інстанції установлено і підтверджується матеріалами справи, щоу листопаді-грудні 2015 року посадовою особою Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області на підставі ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 № 3038-VI, ст. 5 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 № 877-V та п. 6 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 № 553, проведено планову перевірку з питань дотримання Приватним підприємством «Сервісмайстер» вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил на об`єкті будівництва - торгівельно-складських приміщеннях, розташованих за адресою:  Київська область, Васильківський район, с. Устимівка, вул. Білоцерківська 65, за результатами якої складено акт від 09.12.2015.
Під час перевірки виявлено порушення Приватним підприємством «Сервісмайстер» вимог законодавства у сфері містобудівельної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема, ст. 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 № 3038-VI, що виявилось у наведенні недостовірних даних в декларації про початок виконання будівельних робіт.
Крім того, контролюючим органом зафіксовано, що розроблена Приватним виробничим підприємством «Енергобуд» проектна документація з будівництва наведеного вище об`єкта, на підставі якої Приватним підприємством «Сервісмайстер» будуть виконуватись будівельні роботи, не відповідає приписам ст. 32 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 № 3038-VI, ст.ст. 23, 26 Закону України «Про архітектурну діяльність» від 20.05.1999 № 687-XIV, п. 7.51 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» та ДБН В.2.-17:2006 «Будинки і споруди. Доступність будинків і споруд для мало мобільних груп населення»,  а саме: проектна документація розроблена з відхиленням від отриманих містобудівних умов  і обмежень забудови земельної ділянки від 19.12.2011 № 02-12/11, не забезпечено доступність для маломобільних груп населення, розрахунок кількості машино-місць зроблено невірно.
На підставі акта перевірки посадовою особою відповідача винесено припис від 09.12.2015 № С-0912/4, яким зобов`язано позивача у строк до 30.01.2016 усунути виявлені порушення містобудівного законодавства, та постанови від 18.12.2015   № З-1812/2-10/10-61/1812/08/02 та № З-1812/3-10/10-62/1812/08/02, прийнятими за результатами розгляду матеріалів справи про правопорушення у сфері містобудівної діяльності, на підставі абз.2 ч.1 та п. 8 ч.3 ст. 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» від 14.10.1994 № 208/94-ВР, якими до позивача застосовано штраф на загальну суму 186030,00 грн.
Не погоджуючись із наведеними вище рішеннями відповідача, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з ч.ч.1,2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів суду, що діяв правомірно, з чим погоджується і колегія суддів з огляду на наступне. 
Так, статтею 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 № 3038-VI (далі - Закон № 3038-VI) визначено, що проектна документація - це затверджені текстові та графічні матеріали, якими визначаються містобудівні, об`ємно-планувальні, архітектурні, конструктивні, технічні, технологічні вирішення, а також кошториси об`єктів будівництва.
Проектна документація на будівництво об`єктів розробляється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування,з урахуванням вимог містобудівної документації та вихідних даних і дотриманням вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил та затверджується замовником (ч. 1 ст. 31 Закону № 3038-VI).
У свою чергу п. 6 ч.1 ст. 7 Закону № 3038-VI передбачено, що управління у сфері містобудівної діяльності здійснюється шляхом контролю за дотриманням законодавства у сфері містобудівної діяльності, вимог будівельних норм, державних стандартів і правил, положень містобудівної документації всіх рівнів, вихідних даних для проектування об`єктів містобудування, проектної документації.
Постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 № 553 визначено порядок здійснення заходів, спрямованих на дотримання вимог законодавствау сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил (далі - Порядок № 553). 
Відповідно до пункту 2 Порядку № 553 (в редакції, чинній на момент проведення перевірки) державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється за дотриманням, зокрема, вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, проектної документації, будівельних норм, державних стандартів і правил, положень містобудівної документації всіх рівнів, вихідних даних для проектування об`єктів містобудування, технічних умов, інших нормативних документів під час виконання підготовчих і будівельних робіт, архітектурних, інженерно-технічних і конструктивних рішень, застосування будівельної продукції; інших вимог, установлених законодавством, будівельними нормами, правилами та проектною документацією, щодо створення об`єкта будівництва.
Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється у порядку проведення планових та позапланових перевірок за територіальним принципом (п. 5 Порядку                        № 553).
З пункту 16 Порядку № 553 вбачається, що за результатами державного архітектурно-будівельного контролю посадовою особою органу державного                        архітектурно-будівельного контролю складається акт перевірки відповідно до вимог, установлених цим Порядком.
У разі виявлення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, крім акта перевірки, складається протокол разом з приписом усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів                   і правил або приписом про зупинення підготовчих та будівельних робіт, які виконуються без повідомлення, реєстрації декларації про початок їх виконання або дозволу на виконання будівельних робіт (п. 17 Порядку № 553).
Пунктами 18, 19 Порядку № 553 акт перевірки складається у двох примірниках. Один примірник надається суб`єкту містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль, а другий залишається в органі державного архітектурно-будівельного контролю.
Акт перевірки підписується посадовою особою органу державного  архітектурно-будівельного контролю, яка провела перевірку та суб`єктом містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль.
Припис складається у двох примірниках. Один примірник припису залишається  в органі державного архітектурно-будівельного контролю, а інший надається суб`єкту містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль.
Як було встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що зі змісту постанови від 18.12.2015 № З-1812/3-10/10-62/1812/08/02 вбачається порушення позивачем приписів ст. 26 Закону України «Про архітектурну діяльність» від 20.05.1999 № 687-XIV, пункту 7.51 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» та ДБН В.2.-17:2006 «Будинки і споруди. Доступність будинків і споруд для мало мобільних груп населення», що виявилось у: розробленні проектної документації  з відхиленням від отриманих містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки від 19.12.2011 № 02-12/11; не забезпеченні доступності торговельно-складських приміщень для маломобільних груп населення; невірному розрахунку кількості машино-місць.
За порушення наведених вище норм законодавства контролюючим органом притягнуто позивача до відповідальності визначену п. 8 ч. 3 ст. 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» від 14.10.1994 № 208/94-ВР (далі - Закон № 208/94-ВР).
Проте, як вірно зауважив суд першої інстанції, вказаною нормою передбачена відповідальність суб`єктів містобудування, які виконують будівельні роботи, у вигляді штрафу за виконання будівельних робіт з порушенням вимог будівельних норм, державних стандартів і правил або затверджених проектних рішень.
Частиною п. статті 1 Закону № 208/94-ВР правопорушеннями у сфері містобудівної діяльності є протиправні діяння (дії чи бездіяльність) суб`єктів містобудування - юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених законодавством, будівельними нормами, державними стандартами і правилами.
Відтак, для притягнення суб`єкта господарювання до відповідальності на підставі п. 8 ч. 3 ст. 2 Закону № 208/94-ВР необхідна наявність двох обов`язкових умов:
- встановлення факту порушення таким суб`єктом господарювання будівельних       норм, державних стандартів і правил;
- виконання суб`єктом господарювання будівельних робіт.
З акта перевірки від 09.12.2015 та відомостей, що містяться у протоколах про правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 09.12.2015 № А-Л-З-0912/2 та № А-Л-З-0912/3 вбачається, що будівельні роботи на об`єкті будівництва не розпочато.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки Приватне виробниче підприємство «Енергобуд» не проводило будівельних робіт на об`єкті перевірки, у відповідача були відсутні підстави для притягнення йогодо відповідальності на підставі абз. 8 ч.3 ст. 2 Закону № 208/94-ВР.
Крім того, зі змісту постанови від 18.12.2015   № З-1812/2-10/10-61/1812/08/02 вбачається, що позивача визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого абз.2 ч.1 ст. 2 Закону № 208/94-ВР, що виявилось у передачі замовнику проектної документації, розробленої з порушенням вимог ст. 32 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 № 3038-VI та ст. 23 Закону України «Про архітектурну діяльність» від 20.05.1999 № 687-XIV.
Надаючи оцінку порушенням позивача, зазначеним в оскаржуваній постанові, колегія суддів зазначає наступне.
Пунктом 7.51 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських  і сільських поселень» (в редакції, чинній на момент розроблення позивачем проектної документації) передбачено, що основним типом споруд для тимчасового зберігання легкових автомобілів працівників і відвідувачів загальноміського центру, громадських комплексів та окремих будинків і споруд, розміщуваних у різних функціональних зонах міст, включаючи й перехоплюючі стоянки, що розміщуються з метою розвантаження центральної частини в периферійній та серединній зонах міст у вузлах пересадки на швидкісні види внутрішньоміського пасажирського транспорту (метро, трамвай, залізниця), повинні бути окремо розташовані наземні, підземні, наземно-підземні, вбудовано/прибудовані в перші, цокольні й підземні поверхи в/до громадських будинків (за винятком будинків закладів охорони здоров`я, фізичної культури, дитячих дошкільних установ, дитячих будинків, установ культури, мистецтва та громадського харчування), в тому числі й мало- та середньоярусні механізовані (автоматизовані) гаражі, а також тимчасові відкриті автостоянки. У межах територій, що мають особливу історико-культурну цінність та в районах історичної забудови міст необхідно передбачати розміщення лише підземних гаражів.
Розрахункову кількість машино-місць на автостоянках і в гаражах біля громадських комплексів, закладів, окремих будинків і споруд масового відвідування необхідно приймати за даними таблиці 7.6.
Так, відповідно до даних вказаної таблиці, торгові центри, універмаги, універсами (супермаркети), магазини з площею торгових залів 500 - 2000 м2 на 100 м2 торгової площі повинні мати 2 - 3 машино-місця.
При цьому приміткою 4* визначено, що залежно від місцевих умов і при відповідному обґрунтуванні розрахункову кількість машино-місць допускається збільшувати або зменшувати, але не більше ніж на 20 %.
Апелянт наголошує, що загальна площа торгових приміщень об`єкта будівництва складає 892,4 м2, а відтак кількість машино-місць повинна становити 64-96 (72-108), оскільки на 100 м2 торгової площі торгові центри повинні мати 8 - 12 машино-місць.
Під час розгляду справи судом першої інстанції було встановлено, що при здійсненні розрахунку необхідної кількості машино-місць відповідач керувався положеннями п. 7.51 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» в редакції, яка на момент розроблення позивачем проектної документації вже втратила чинність (21.06.2011).
Водночас за змістом п. 7.51 ДБН 360-92**«Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» в редакції, чинній на момент розроблення позивачем проектної документації, магазини з площею торгових залів 500 - 2000 м2 на 100 м2 торгової площі повинні мати 2 - 3 машино-місця.
Таким чином, необхідна кількість машино-місць для торгового центру Приватного підприємства «Сервісмайстер» з площею торгових залів 892,4 м2 становить 18-27 машино-місця, а з урахуванням зменшення на 20 % - 14-22 машино-місць.
З розділу «Доступ маломобільних груп населення» проектної документації, розробленої Приватним підприємством «Енергобуд» вбачається, що загальна кількість машино-місць на об`єкті будівництва складає 23 машино-місця.
Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що при розробленні проектної документації в цій частині позивачем дотримано вимоги п. 7.51 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень».
Також відповідач, посилаючись на порушення позивачем положень ДБН В.2.-17:2006 «Будинки і споруди. Доступність будинків і споруд для мало мобільних груп населення», ні в оскаржуваному приписі, ні в запереченнях на позовну заяву не вказав, які саме положення не дотримано позивачем при розробленні проектної документації.
Так, розділом 1 ДБН В.2.-17:2006 «Будинки і споруди. Доступність будинків і споруд для мало мобільних груп населення» передбачено, що вимоги цього документа поширюються на проектування та реконструкцію цивільних (житлових та громадських) будинків та споруд з урахуванням потреб людей, які відносяться до маломобільних груп населення (далі - МГН), функціонально-планувальні елементи будинків і споруд, їх земельні ділянки, а також на вхідні вузли, комунікації, шляхи евакуації, приміщення (зони) проживання, обслуговування і робочі місця, а також їх інформаційне та інженерне обладнання.
Приписами розділу 4 ДБН В.2.-17:2006 «Будинки і споруди. Доступність будинків і споруд для маломобільних груп населення» визначено, що при проектуванні та реконструкції громадських і житлових будинків слід передбачати для інвалідів і громадян інших маломобільних груп населення умови життєдіяльності, однакові з рештою категорій населення.
Перелік об`єктів, доступних для інвалідів і інших маломобільних груп населення, розрахункова кількість і категорія інвалідів, а також група мобільності МГН (додаток А, таблиця А.1) встановлюються у завданні на проектування.
Позивачем було надано копію проектної документації, а саме розділ «Доступ маломобільних груп населення», з якого вбачається, що позивачем були враховані вимоги законодавства, встановлені для маломобільних груп населення щодо земельних ділянок, будинків та споруд (сходи і пандуси, внутрішнє обладнання, зони обслуговування відвідувачів у громадських будинках).
Так, вказаний розділ проектної документації має наступний зміст:
- безпроблемне пересування по прилеглій території;
- наявність визначених місць для паркування автомобілів осіб з інвалідністю найближче до входу у будинку;
-       доступний заїзд у приміщення, сходи/пандуси;
-     входи/виходи, двері;
-     відсутність порогів, широкі двері, широкі коридори;
-     доступність до усіх поверхів у приміщенні (ліфти, ескалатори, підйомники);
-     наявність доступних і пристосованих туалетів;
-     означення місцезнаходження (піктограми).
Отже, проектна документація Приватного виробничого підприємства «Енергобуд» містить усі необхідні розділи, форма і зміст яких відповідає нормам чинного містобудівного законодавства.
Щодо притягнення позивача до відповідальності у вигляді штрафу внаслідок порушень ч.8ст. 36 Закону № 3038-VI, що виявилось у наведенні недостовірних даних у декларації про початок виконання будівельних робіт від 20.07.2015 № КС 083152010679, колегія суддів зазначає наступне.   
Так, частиною 2 статті 2Закону № 208/94-ВР встановлено, що відповідальність за порушенням наведених вище положень, несе замовник будівництва або юридичні особи, що виконують функції замовника і підрядника одночасно.
Проте, колегія суддів звертає увагу, що замовником об`єкта будівництва - торгівельно-складських приміщень - виступає Приватне підприємство «Сервісмайстер», тому позивач не є суб`єктом відповідальності в даному випадку.
Таким чином, враховуючи вищенаведене у сукупності, беручи до уваги при цьому кожен аргумент, викладений учасниками справи, рішення суду першої інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив питання у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, судом повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі, та колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскарженого рішення суду.
Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 238, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328  КАС України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції України у Київській області - залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2020 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий-суддя:                                                                                Л.В. Губська

Судді:                                                                                                    О.В. Епель

                                                                                                              О.В. Карпушова