ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2021 р.	Справа № 440/7297/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бартош Н.С.,
Суддів: Григорова А.М. ,  Подобайло З.Г. ,
за участю секретаря судового засідання Щеглової Г.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою за апеляційною скаргою Міністерства внутрішніх справ України на рішення Полтавського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції: Л.М. Петрова) від 12.02.2021 року по справі № 440/7297/20
за позовом ОСОБА_1 
до Міністерства внутрішніх справ України, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області в особі Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просив:
визнати протиправними дії та скасувати рішення ДФОП МВС України, оформлене листом № 39232/15-2020 від 19.11.2020 про відмову в затвердженні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням І групи інвалідності;
зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України та Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області в особі Ліквідаційної комісії Управління МВС України в Полтавській області вчинити дії щодо затвердження та виплати позивачу різниці одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням І групи інвалідності, в порядку та розмірі, визначеному постановою КМУ від 21.10.2015 № 850 Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції;
зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України виділити та перерахувати на рахунок Ліквідаційної комісії УМВС України в Полтавській області кошти у розмірі 439484,00 грн. для нарахування та виплати одноразової грошової допомоги позивачу;
зобов`язати Ліквідаційну комісію Управління МВС України в Полтавській області видати наказ для виплати одноразової грошової допомоги та здійснити виплату одноразової грошової допомоги позивачу шляхом перерахування суми виплати у розмірі 439484,00 грн. на рахунок відкритий позивачем у установі банку або через касу Ліквідаційної комісії УМВС України в Полтавській області;
стягнути з МВС України на користь позивача моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн;
стягнути з МВС України на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 09.07.2020 у справі № 440/2585/20 позовні вимоги ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області в особі Ліквідаційної комісії Управління МВС України в Полтавській області задоволено повністю: визнано протиправним та скасовано рішення, викладене в Листі Департаменту фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України №13478/15-2020 від 27.04.2020 про відмову в призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності в порядку та в розмірі визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850 "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції"; зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України та Управління МВС України в Полтавській області в особі Ліквідаційної комісії Управління МВС України в Полтавській області вчинити дії щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням I групи інвалідності, в порядку та в розмірі визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850 "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції". На переконання позивача, відповідачем – 1 протиправно відмовлено позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції" № 850 від 21.10.2015.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 12.02.2021 року по справі № 440/7297/20 позовні вимоги задоволено частково: 
визнано протиправним та скасовано висновок Департаменту фінансово-облікової політики Міністерство внутрішніх справ України від 11.09.2020 про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності першої групи в порядку та в розмірі визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850 "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції";
зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України вчинити дії щодо затвердження висновку про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку з встановленням І групи інвалідності, в порядку та розмірі, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850 "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції".
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства внутрішніх справ України на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.
Відповідач, Міністерство внутрішніх справ України, не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити.
Сторони про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення рекомендованих поштових відправлень.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просив розгляд справи проводити за його відсутності.
Колегія суддів визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 4 ст. 229 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що у рішенні Полтавського окружного адміністративного суду від 09.07.2020 у справі № 440/2585/20 /дата набрання рішенням законної сили – 11.08.2020/ встановлено наступні обставини.
Відповідно до наказу Управління МВС України в Полтавській області №35о/с від 07.06.1994 позивача звільнено з органів внутрішніх справ.
Згідно витягу з наказу начальника управління полковника міліції А.Е. Міщенко №89 о/с від 31.08.1986 для виконання спеціальних робіт по ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС майора внутрішньої служби ОСОБА_1 (Е-824059) - старшого помічника керівника пожежогасіння чергової служби пожежогасіння відряджено до розпорядження МВС УССР.
Зазначені підрозділи були складовими структури УВС (УМВС), які відносилися до органів внутрішніх справ.
Відповідно до виписки з акта огляду МСЕК про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потребах у додаткових видах допомоги до довідки серії МСЕ-В1 від № 004130, ОСОБА_1 втратив 80% професійної працездатності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків внутрішньої служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, встановлено ІІ групу інвалідності повторно.
Згідно з випискою з акта огляду медико-соціальною експертною комісією до довідки серії 12 ААБ №703207 - з 18.12.2019 ОСОБА_1 встановлено безтерміново І групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків внутрішньої служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.
З метою реалізації свого права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановлення групи інвалідності, позивач 23.03.2020 звернувся до Ліквідаційної комісії із заявою про проведення йому виплати одноразової грошової допомоги разом з пакетом документів: свідоцтво про хворобу, довідка МСЕК, документи про факт перебування на ЧАЕС, копія посвідчення ліквідатора ЧАЕС, довідка із Решетилівського УПСЗН, довідка страхової компанії, копія паспорта та ідентифікаційного коду.
Ліквідаційною комісією разом із пакетом вищевказаних документів, наданих позивачем, на адресу Департаменту фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України направлено висновок про призначення одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України "Про міліцію" від 20.12.1990 №565-ХІІ.
У травні 2020 року на поштову адресу ОСОБА_1 надійшов лист заступника голови Ліквідаційної комісії №4/Ж-2/Оп від 12.05.2020 про повернення матеріалів ДФОП МВС України без затвердження висновку, оскільки ОСОБА_1 не належить до кола осіб, що мають право на отримання одноразової грошової допомоги як працівники міліції, бо є підполковником внутрішньої служби.
Позивач не погодився із зазначеною відмовою та звернувся до суду з позовом.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 09.07.2020 у справі №440/2585/20 позовні вимоги ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області в особі Ліквідаційної комісії Управління МВС України в Полтавській області задоволено повністю: визнано протиправним та скасовано рішення, викладене в Листі Департаменту фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України №13478/15-2020 від 27.04.2020 про відмову в призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності в порядку та в розмірі визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850 "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції"; зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України та Управління МВС України в Полтавській області в особі Ліквідаційної комісії Управління МВС України в Полтавській області вчинити дії щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням I групи інвалідності, в порядку та в розмірі визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850 "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції".
На виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 09.07.2020 у справі №440/2585/20 Директором ДФОП МВС України затверджено висновок про відмову позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги відповідно до рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 09.07.2020 у справі № 440/2585/20 /а.с. 40/.
УМВС України в Полтавській області листом від 27.11.2020 № 4/Ж-2/Оп /а.с. 11/ повідомлено позивача, що за результатами розгляду матеріалів щодо призначення одноразової грошової допомоги Департаментом ФОП МВС України прийнято рішення про відмову у затвердженні висновку щодо призначення одноразової грошової допомоги позивачу.
У зазначеному листі вказано, що МСЕК позивачем проведена з порушенням пункту 10 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою КМУ від 03.12.2009 № 1317 “Питання МСЕК”, відповідно до якого МСЕК колишнім працівникам міліції проводять комісії спеціалізованого профілю, до складу яких входять представники закладів охорони здоров`я МВС. Зазначено, що позивач за медичною допомогою до ДУ “ТМО МВС України в Полтавській області” не звертався, медична амбулаторна картка відсутня, направлення МСЕК форми 088/о не оформлювалося та при проведенні позивачу МСЕК представники закладів охорони здоров`я МВС до складу комісії не запрошувалися. Також зазначено, що у надісланих матеріалах не дотримано вимог пункту 4 Порядку № 850. Крім того, зазначено, що позивач звільнений з органів внутрішніх справ на підставі Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ", затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 № 114, тому виплата позивачу допомоги не передбачена.
Позивач не погоджуючись із рішенням відповідача щодо відмови у затвердженні висновку щодо призначення одноразової грошової допомоги, звернувся до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами.
Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов до висновку, що доказів які б підтверджували наявність обставин для відмови позивачу у призначенні грошової допомоги відповідно до пункту 14 Порядку №850 відповідачами не надано. З огляду на те, що вичерпний перелік випадків, за яких особі може бути відмовлено у призначенні грошової допомоги, визначено у пункті 14 Порядку № 850, і підстави, з якої відповідач відмовив позивачу в призначенні та виплаті допомоги, які зазначені в листі Департаменту ФОП /а.с. 86/, вказана норма не містить. Також, суд не прийняв до уваги твердження відповідачів про те, що ОСОБА_1 не має спеціального звання міліції, внаслідок чого дія частини шостої статті 23 Закону України "Про міліцію", в редакції Закону України "Про внесення змін до статті 23 Закону України "Про міліцію" щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції" №208-VІІІ від 13.02.2015, на нього не розповсюджується, оскільки рішенням у справі № 440/2585/20 встановлено, що посада ОСОБА_1 для цілей частини шостої статті 23 Закону України "Про міліцію", в редакції Закону України "Про внесення змін до статті 23 Закону України "Про міліцію" щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції" №208-VІІІ від 13.02.2015, прирівнюється до працівників ОВС, які мають спеціальні звання міліції.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в іншій частині, суд вказав, що враховуючи те, що виплаті допомоги передує вирішення питання про призначення одноразової грошової допомоги, вимоги в частині зобов`язання відповідачів вчинити дії щодо виплати одноразової грошової допомоги та зобов`язання Міністерство внутрішніх справ України виділити та перерахувати на рахунок Ліквідаційної комісії УМВС України в Полтавській області кошти у розмірі 439484,00 грн для нарахування та виплати одноразової грошової допомоги позивачу; зобов`язання  Ліквідаційну комісію Управління МВС України в Полтавській області видати наказ для виплати одноразової грошової допомоги та здійснити виплату одноразової грошової допомоги позивачу шляхом перерахування суми виплати у розмірі 439484,00 грн на рахунок відкритий позивачем у установі банку або через касу Ліквідаційної комісії УМВС України в Полтавській області, задоволенню не підлягають з огляду на їх передчасність.
Також суд першої інстанції зазначив, що враховуючи те, що матеріали адміністративної справи не містять доказів заподіяння позивачеві моральних та фізичних страждань або втрат немайнового характеру, а також підтвердження причинного зв`язку між протиправними діями відповідача і завданням позивачеві від цього моральної шкоди, вимога позивача щодо стягнення моральної шкоди не підлягає задоволенню.
Стягуючи на користь ОСОБА_1 (витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн., суд зазначив, що на підтвердження складу та розміру понесених витрат на правничу допомогу позивачем приєднано до матеріалів справи: договір про надання юридичної послуги від 02.12.2020 /а.с. 92/; розрахунок гонорару адвоката, в якому вказано про сплату позивачем витрат на правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн /а.с. 94/; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю /а.с. 19/; акт про надання правничої допомоги від 09.12.2020 /а.с. 93/. Разом з тим, оскільки вимоги позивача задоволено частково, суд дійшов до висновку, що витрати підлягають стягненню пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
В доводах апеляційної скарги відповідач по справі послався на те, що МСЕК позивачем проведена з порушенням пункту 10 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою КМУ від 03.12.2009 № 1317 “Питання МСЕК”, відповідно до якого МСЕК колишнім працівникам міліції проводять комісії спеціалізованого профілю, до складу яких входять представники закладів охорони здоров`я МВС. Зазначено, що позивач за медичною допомогою до ДУ “ТМО МВС України в Полтавській області” не звертався, медична амбулаторна картка відсутня, направлення МСЕК форми 088/о не оформлювалося та при проведенні позивачу МСЕК представники закладів охорони здоров`я МВС до складу комісії не запрошувалися. Також зазначено, що у надісланих матеріалах не дотримано вимог пункту 4 Порядку № 850. Крім того, зазначено, що позивач звільнений з органів внутрішніх справ на підставі Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ", затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 № 114, тому виплата позивачу допомоги не передбачена.
З приводу наведених вище висновків суду першої інстанції та доводів апеляційної скарги колегія суддів зазначає наступне.
Що стосується посилання апелянта на те, що МСЕК позивачем проведена з порушенням пункту 10 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою КМУ від 03.12.2009 № 1317 “Питання МСЕК”, відповідно до якого МСЕК колишнім працівникам міліції проводять комісії спеціалізованого профілю, до складу яких входять представники закладів охорони здоров`я МВС, а також на те що позивач за медичною допомогою до ДУ “ТМО МВС України в Полтавській області” не звертався, медична амбулаторна картка відсутня, направлення МСЕК форми 088/о не оформлювалося та при проведенні позивачу МСЕК представники закладів охорони здоров`я МВС до складу комісії не запрошувалися, колегія суддів зазначає, що питання процедури проведення медичних оглядів ОСОБА_1 , правомірність видачі довідок МСЕК не є предметом розгляду у цій справі, а тому такі доводи не можуть слугувати підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
Що стосується посилання апелянта на те, що позивач звільнений з органів внутрішніх справ на підставі Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ", затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 № 114, тому виплата позивачу допомоги не передбачена, колегія суддів зазначає наступне.
До набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію", тобто до 07 листопада 2015 року, порядок виплати одноразової грошової допомоги було врегульовано нормами ст. 23 Закону України “Про міліцію” від 20.12.1990 № 565-ХІІ та Порядком № 850.
Так, відповідно до ст. 23 Закону України “Про міліцію” у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.
При цьому, на виконання наведеної норми постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850 затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції.
Згідно з п.п. 2 п. 3 Порядку № 850 грошова допомога призначається і виплачується у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі: 250-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності I групи; 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи; 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи.
Відповідно до п. 7-8 Порядку № 850 працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).
Керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги.
Пунктом 9 Порядку № 850 МВС передбачено, що в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.
Отже, саме на Міністерство внутрішніх справ України покладено обов`язок вирішення питання про виплату одноразової грошової допомоги на підставі документів, направлених керівником органу внутрішніх справ, у якому проходив службу працівник міліції.
З 07.11.2015 набрав чинності Закон України “Про Національну поліцію” № 580-VІІІ, відповідно до п. 5 Прикінцевих та перехідних положень якого визнано таким, що втратив чинність Закон України “Про міліцію”.
Разом з тим, за змістом п. 15 розд. ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" вказаного Закону право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".
На підставі цього, колегія суддів зазначає, що за позивачем зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію" відповідно до Порядку № 850, який діяв до набрання чинності Законом України “Про Національну поліцію”.
Судовим розглядом встановлено, що Г УМВС України в Полтавській області складено висновок від 01.08.2008 року про призначення позивачу одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України "Про міліцію" від 20.12.1990 № 565-ХІІ, після встановлення йому ІІ групи інвалідності у 2007 році у розмірі 86016,00 грн. (а.с. 42).
В той же час, відмова позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги в більшому розмірі (у зв`язку із встановленням І групи інвалідності) обґрунтована, зокрема, тим, що останній є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 1 та належить до осіб, які мають право на пільги та компенсації, встановлені Законом України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, ст. 48 якого передбачено, що учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали особами з інвалідністю внаслідок Чорнобильської катастрофи, виплачується одноразова компенсація за шкоду, заподіяну здоров`ю в порядку та розмірах, установлених Кабінетом міністрів України.
З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.
Так, ОСОБА_1 з 24.03.1967 по 01.06.1994 перебував на службі в органах МВС.
Відповідно до наказу Управління МВС України в Полтавській області №35о/с від 07.06.1994 позивача звільнено з органів внутрішніх справ.
Згідно витягу з наказу начальника управління полковника міліції А.Е. Міщенко №89 о/с від 31.08.1986 для виконання спеціальних робіт по ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС майора внутрішньої служби ОСОБА_1 (Е-824059) - старшого помічника керівника пожежегасіння чергової служби пожежегасіння відряджено до розпорядження МВС УССР.
Зазначені підрозділи були складовими структури УВС (УМВС), які відносилися до органів внутрішніх справ, з огляду на наступне. 
Статтею 16 Закону України "Про міліцію" визначено, що особовий склад міліції складається з працівників, що проходять державну службу в підрозділах міліції, яким відповідно до чинного законодавства присвоєно спеціальні звання міліції.
Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про пожежну безпеку" (в редакції, чинній на момент звільнення позивача) особовий склад державної пожежної охорони поділяється на рядовий та начальницький. Особам рядового та начальницького складу державної пожежної охорони присвоюються відповідно до чинного законодавства спеціальні звання внутрішньої служби.
Згідно з ч. 1 ст. 20 Закону України "Про пожежну безпеку" порядок та умови проходження служби в державній пожежній охороні регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 № 114. 
Відповідно до п. 1 зазначеного Положення до рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ належать особи, які перебувають у кадрах Міністерства внутрішніх справ і яким присвоєно спеціальні звання, встановлені законодавством.
Пунктом 2 Положення передбачено, що спеціальне звання майор внутрішньої служби є рівнозначним спеціальному званню майор міліції.
Крім того, колегія суддів зазначає, що указом Президента України від 27.01.2003 № 47/2003 "Про заходи щодо вдосконалення державного управління в сфері пожежної безпеки, захисту населення і територій від наслідків надзвичайних ситуацій" органи і підрозділи Державної пожежної охорони виведені зі складу МВС і передані до складу МНС України у 2003 році.
Крім того, у рішенні Конституційного суду України від 06.07.1999 № 8-рп/99 у справі за конституційним поданням Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства фінансів України щодо офіційного тлумачення положень частини шостої статті 22 Закону України “Про міліцію” та частини сьомої статті 22 Закону України “Про пожежну безпеку” (справа щодо права на пільги) Конституційний суд зазначив, що служба в міліції, державній пожежній охороні передбачає ряд специфічних вимог, які дістали своє відображення у законодавстві. Норми, що регулюють суспільні відносини у цих сферах, враховують екстремальні умови праці, пов`язані з постійним ризиком для життя і здоров`я, жорсткі вимоги до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватись наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.
Колегія суддів зазначає, що позивач під час виконання обов`язків по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС проходив службу в управлінні державної пожежної охорони, як складової частини структури управління Міністерства внутрішніх справ. Також суд враховує, що позивач звільнений саме з органів внутрішніх справ відповідно до Наказу № 35 о/с від 07.06.1994 року УМВС України в Полтавській області. Крім того, згідно виданого позивачу МВС України посвідчення № 94/7269 позивачу призначена пенсія за вислугу років.
Таким чином, безпідставними є твердження стосовно нерозповсюдження на спірні правовідносини ч. 6 ст. 23 Закону України "Про міліцію" в редакції Закону України "Про внесення змін до ст. 23 Закону України "Про міліцію" щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції" № 208-VІІІ від 13.02.2015, внаслідок відсутності спеціального звання міліції у позивача.
У зв`язку з цим, наведені вище апелянтом доводи є безпідставними.
Що стосується доводів апелянта про те, що позивачем не дотримано вимог п. 4 Порядку № 850, колегія суддів зазначає наступне.
Положеннями п. 14 Порядку № 850 визначений вичерпний перелік підстав відмови у призначенні одноразової грошової допомоги, а саме: призначення і виплата грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність чи часткова втрата працездатності без установлення інвалідності працівника міліції за висновком комісії з розслідування нещасного випадку є наслідком:
учинення ним злочину, адміністративного правопорушення або дисциплінарного проступку;
учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння;
навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, установленого судом);
подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати грошової допомоги.
Доказів існування вищенаведених обставин у ході судового розгляду відповідачами не надано, визначених у п. 14 Порядку № 850 підстав для відмови у призначенні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги, відповідач не навів.
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що позивачу у 2007 році встановлено ІІ групу інвалідності, що підтверджується випискою з акту огляду МСЕК серії МСЕ-В1 № 004130 (а.с. 47). Аналогічні відомості містяться у витязі з акту огляду МСЕК серії 7-66 ТЕ № 0343324 (а.с. 46, зворот).
Після встановлення ІІ групи інвалідності позивач звертався до ГУ МВС України в Полтавській області з питання отримання одноразової грошової допомоги та згідно висновку цього органу від 01.08.2008 року ОСОБА_1 призначено одноразову грошову допомогу у розмірі 86016,00 грн.
Судовим розглядом також встановлено, що відповідно до виписки з акта огляду МСЕК про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потребах у додаткових видах допомоги до довідки серії МСЕ-В1 від № 004130, ОСОБА_1 втратив 80% професійної працездатності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків внутрішньої служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, встановлено ІІ групу інвалідності повторно. Згідно з випискою з акта огляду медико - соціальною експертною комісією до довідки серії 12 ААБ №703207 - з 18.12.2019 ОСОБА_1 встановлено безтерміново І групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків внутрішньої служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.
З метою реалізації свого права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановлення групи інвалідності позивач 23.03.2020 року звернувся до Ліквідаційної комісії із заявою про проведення йому виплати одноразової грошової допомоги разом з пакетом документів: свідоцтво про хворобу, довідка МСЕК, документи про факт перебування на ЧАЕС, копія посвідчення ліквідатора ЧАЕС, довідка із Решетилівського УПСЗН, довідка страхової компанії, копія паспорта та ідентифікаційного коду.
Наведене свідчить про те, що позивач у 2020 році звернувся до відповідачів із заявою щодо призначення і виплати йому різниці між сумами грошової допомоги, у зв`язку із встановленням вищої групи інвалідності.
Як вказувалося вище, на виконання пункту 2 розділу II “Прикінцевих положень” Закону України від 13.02.2015 № 208-VIII “Про внесення змін до статті 23 Закону України “Про міліцію” щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції Кабінетом Міністрів України затверджено Порядок № 850, що набрав чинності з 31.10.2015.
Пунктом 1 Порядку № 850 встановлено, що цей порядок визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції.
Згідно з п. 2 Порядку № 850 днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.
Пунктом 3 Порядку № 850 визначені окремі підстави, які надають право на призначення і виплату одноразової грошової допомоги, однією із яких є установлення працівникові міліції інвалідності, внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ. При цьому, розмір такої допомоги залежить від встановленої групи інвалідності.
Разом з цим, відповідно до п. 4 Порядку № 850 якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Колегія суддів зазначає, що Верховний Суд розглядав справу № 711/1837/18 з подібними правовідносинами, прийнявши постанову від 22.10.2020 р.
У вказаній справі Верховний Суд дійшов наступних висновків щодо застосування положень ст. 23 Закону № 565-XII та п. 4 Порядку № 850 у подібних правовідносинах:
- із втратою чинності з 07.11.2015 Законом № 565-XII право на отримання одноразової грошові допомоги за працівниками міліції збереглось відповідно до пункту 15 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VII і здійснюється в порядку та на умовах, визначених Порядком № 850;
- Закон № 565-XII, що діяв до набрання чинності Законом № 580-VII, так само як і Закон № 580-VII не містять положень щодо можливості отримання відповідною категорією осіб одноразової грошової допомоги у більшому розмірі з урахуванням раніше виплаченої суми;
- положення щодо отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі у зв`язку із встановленням працівникові міліції під час повторного огляду вищої групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, чи зміни причини інвалідності (виплату різниці у розмірах одноразової грошової допомоги) визначається за законодавством, що діє на день повторного огляду та міститься виключно у пункті 4 Порядку № 850;
- передбачені пунктом 4 Порядку № 850 обмеження права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі дворічним строком після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, чи зміни причини інвалідності застосовуються починаючи з 31.10.2015 - з дня набрання чинності вказаним Порядком;
- зазначений дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, чи зміни причини інвалідності незалежно від дати, коли їх встановлено вперше до 31.10.2015 чи після.
У зазначеній справі Верховний Суд дійшов висновку, що оскільки між первинним встановленням інвалідності та повторним оглядом, за наслідками якого встановлено вищу групу інвалідності минуло понад два роки, то позивач немає права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.
Колегія суддів при розгляді апеляційної скарги вказує на імперативні приписи ч. 5 ст. 242 КАС України, якими передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Враховуючи викладене та те, що позивачу вперше встановлено ІІ групу інвалідності у у 2007 році, надалі у 2019 році позивачу встановлено І групу інвалідності, колегія суддів зазначає, що між первинним оглядом (2007 рік) та встановленням І групи інвалідності (2019 рік) минуло понад два роки, а тому позивач немає права на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі (як різниця між сумою, яку отримав позивач при встановленні ІІ групи інвалідності та сумою, яка підлягає виплаті при встановленні І групи інвалідності).
Судом першої інстанції не було враховано вищенаведеної обставини, що призвело до неправильного вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи те, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.02.2021 по справі №440/7297/20 прийняте з порушенням норм матеріального права, воно підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
Відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи те, що суд апеляційної інстанції дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, колегія суддів зазначає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню також і в частині стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства внутрішніх справ України на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України задовольнити.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.02.2021 по справі №440/7297/20 скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	Н.С. Бартош	
Судді	(підпис)  (підпис) 	А.М. Григоров    З.Г. Подобайло   	

Повний текст постанови складено  02.09.2021 року