ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2021 р. 	Справа № 520/5/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,
Суддів: Любчич Л.В. ,  П`янової Я.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.04.2021 р. (ухвалене  суддею Спірідоновим М.О.)  по справі № 520/5/21
за позовом                ОСОБА_1  
до               Головного управління ДПС у Харківській області                       
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області, в якому просив: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області № 0225423-5606-2030 від 22.05.2020  р. з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в загальному розмірі 46060,53 грн.;  визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області № 0225424-5606-2030 від 22.05.2020 р. з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в загальному розмірі 4605,95 грн.;  визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області № 0225425-5606-2030 від 22.05.2020 р. з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в загальному розмірі 11738,65 грн.; визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області № 0225426-5606-2030 від 22.05.2020 р. з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в загальному розмірі 3614,86 грн.; визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області № 0225427-5606-2030 від 22.05.2020 р. з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в загальному розмірі 1314,50 грн.; визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області № 0225428-5606-2030 від 22.05.2020  р. з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в загальному розмірі 1449,07 грн.; визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області № 054186-0435-2030 від 13.11.2020 р. з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в загальному розмірі 5747,61 грн.; визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області № 0054187-0435-2030 від 13.11.2020 р. з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в загальному розмірі 6857,63 грн.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12.04.2021 р. у задоволенні позову відмовлено. 
Не погодившись із рішенням суду першої    інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.04.2021 р. та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити  позовні вимоги. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: вимог Податкового кодексу України, та на не відповідність висновків суду обставинам справи, оскільки контролюючим органом не надано розрахунків до оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, у зв`язку з чим  неможливо визначити  ставку податку  за яким до  позивача застосовані фінансові санкції. 
Відповідач подав до суду апеляційної інстанції  письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив  апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд  апеляційної  інстанції  розглядає справу  в порядку письмового провадження за наявними  у справі матеріалами,  фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги    підлягають   задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до    ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судовим розглядом встановлено, що за результатами проведеної звірки по податку на нерухоме майно за 2019 рік ОСОБА_1 в автоматичному режимі засобами ІТС «Податковий блок» сформовані  податкові повідомлення-рішення з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2019 рік, а саме: від  від 22.05.2020  р. № 0225423-5606-2030, № 0225424-5606-2030, № 0225425-5606-2030, № 0225426-5606-2030, № 0225427-5606-2030, № 0225428-5606-2030; від 13.11.2020 р. № 054186-0435-2030, № 0054187-0435-2030.
Не погоджуючись із вищевказаними податковими повідомленнями-рішеннями відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом. 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувані податкові  повідомлення-рішення обґрунтовані та прийняті на підставі вимог чинного законодавства. 
Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав. 
Відповідно до ч. 2   ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені    Конституцією та законами України.
Згідно із  п.п. 4.1.1, 4.1.3. п. 4.1 ст. 4 Податкового кодексу України, податкове законодавство України ґрунтується на таких принципах зокрема як загальність оподаткування - кожна особа зобов`язана сплачувати встановлені цим Кодексом, законами з питань митної справи податки та збори, платником яких вона є згідно з положеннями цього Кодексу; невідворотність настання визначеної законом відповідальності у разі порушення податкового законодавства.
Відповідно до  п. 6.1. ст. 6 Податкового кодексу України, податком є обов`язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього  Кодексу.
Установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами та радами об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України (п. 4.4 ст. 4 Податкового  кодексу України).
Згідно із п. 10.3 ст. 10 Податкового кодексу України, місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.
Відповідно до п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України,  сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.
Офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, яке набирає чинності з урахуванням строків, передбачених п.п. 12.3.4  п. 12.3 ст. 12  цього Кодексу (п. 12.5 ст. 12 Податкового кодексу України).
Згідно із пп.  14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Відповідно до пп. 14.1.72 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України,  земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу).
Згідно із п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України, платник податків зокрема зобов`язаний: стати на облік у контролюючих органах в порядку, встановленому законодавством України; вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів; подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Аналіз вищевказаної норми законодавства вказує, що платник податків зобов`язаний сплатити відповідні податки у встановленому законом розмірі та у встановлений строк, що, в свою чергу, у разі тягне за собою притягнення до відповідальності за порушення податкового законодавства.
Відповідно до  ст. 265 Податкового кодексу України, податок на майно складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.
Підпунктом 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 Податкового кодексу України встановлено, що платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
При цьому, об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (пп. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України), а базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (пп.266.3.1 п.266.3 ст.266 Податкового кодексу України).
Відповідно до пп. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 Податкового кодексу України,  база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Згідно із пп.  266.3.3 п. 266.3 ст. 266 Податкового кодексу України, база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності юридичних осіб, обчислюється такими особами самостійно виходячи із загальної площі кожного окремого об`єкта оподаткування на підставі документів, що підтверджують право власності на такий об`єкт.
Пунктами 14.1.129 та 14.1.129-1 ст. 14 Податкового кодексу України встановлено, що об`єкти житлової та нежитлової нерухомості розмежовані законодавцем за категоріями і саме у залежності від конкретної категорії об`єкта згідно з рішенням органу місцевого самоврядування застосовується певна ставка податку.
Відповідно до рішення 11 Харківської міської ради 7 скликання від 22.02.2017 р. № 542/17 "Про місцеві податки і збори у місті Харкові" встановлено на території міста Харкова на 2017 рік, зокрема, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Згідно із п. 5 Додатку до рішення 11 Харківської міської ради 7 скликання від 22.02.2017 р. № 542/17 "Про місцеві податки і збори у місті Харкові", ставки податку для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються у таких розмірах: 1) будівлі готельні - 1 відсоток; 2) будівлі офісні - 1 відсоток; 3) будівлі торгівельні - 1 відсоток; 4) гаражі - 0,1 відсотка; 5) (виключений); 6) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки) - 1 відсоток; 7) господарські (присадибні) будівлі - 0 відсотка; 8) інші будівлі - 0,1 відсотка.
Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17.08.2000 р. № 507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000 (в подальшому – ДК 018-2000), який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.
Визначення належності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості,  згідно з ДК 018-2000.
Розділом 2 «Класифікація будівель  та споруд» ДК 018-2000 визначено клас 125 «Будівлі промислові та склади», до групи «Будівлі промисловості  та склади» клас 1251 «Будівлі промисловості та склади» клас 1251 «Будівлі промисловості» (код 125)  належать:  криті будівлі промислового  призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства та ін.  за їх  функціональним  призначенням.  
ОСОБА_1 на праві приватної власності належать наступні об`єкти  нерухомого майна:  нежитлова будівля літ. "АБ-1", загальною площею 346,5 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення: цех, право власності зареєстровано 31.10.2019 р.; нежитлова будівля літ. "АБ1-1", загальною площею 1125,2 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення: цех, право власності зареєстровано 31.10.2019 р.; нежитлова будівля літ."ОА-2", площею 206,6 кв.м, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення: складські приміщення, право власності зареєстровано 14.05.2019 р.; нежитлова будівля літ. "ОБ-1", загальною площею 138,9 кв.м, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення: складські приміщення, право власності зареєстровано 31.10.2019 р.; нежитлові будівлі: літ."О-1",  загальною площею 126,2 кв.м, літ."П-1" загальною площею 113,1 кв.м, літ."В-1", загальною площею 52,7 кв.м, літ."Н-1", загальною площею 80,7 кв., розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення: складські приміщення, право власності зареєстровано 21.07.2010 р., що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру  прав власності  на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, експлікаціями громадського будинку, технічними паспортами громадського будинку, копії яких знаходяться в матеріалах справи. 
Згідно із розрахунку  податку на  нерухоме майно, відмінне  від земельної ділянки, за 2019 рік, по вищевказаних об`єктах оподаткування, які належать ОСОБА_1 , контролюючим органом застосовано  ставку  податку у розмірі 1 % за нежитлові приміщення, проте, без конкретизації приналежності цих приміщень.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що  Податковим кодексом України встановлено, що ставка податку на нерухоме майно має бути визначена за відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а також, з урахуванням додатково поданих документів, зокрема технічного паспорту, експлікацією якого визначено функціональне призначення приміщень.
Оскільки матеріалами справи підтверджено, що функціональне призначення, приміщень, розташованих  за адресою: АДРЕСА_1 є: цех та  складські приміщення, тобто, відповідно до ДК 018-2000 вказані приміщення віднесені до групи «Будівлі промисловості  та склади» клас 1251 «Будівлі промисловості та склади» клас 1251 «Будівлі промисловості» та повинні оподатковуватися за ставкою – 0,1 % як інші будівлі. 
Таким чином, суд апеляційної інстанції  вважає, що  контролюючим органом до позивача помилково застосована відсоткова ставка з податку для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб у розмірі 1 %, що є підставою для скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень та задоволення  позовних вимог ОСОБА_1 .  
Згідно із ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Відповідно  до  п. 2 ч.1 ст. 315, п. 4  ч. 1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право  скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у  відповідній частині або змінити судове рішення, у разі неправильного  застосування норм  матеріального права.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає необхідним скасувати рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 12.04.2021 р. та прийняти постанову, якою задовольнити позов ОСОБА_1 . 
Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, витрати  по сплаті  судового збору за подання адміністративного позову в розмірі 840,80 грн. та за подання апеляційної скарги в розмірі 1261,20  грн., а всього 2102 грн. підлягають стягненню на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області.
Керуючись ст. ст. 77, 243, 308, 311, 317, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -            

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 12.04.2021 по справі № 520/5/21 - скасувати. 
Прийняти  постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити.
Скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області № 0225423-5606-2030 від 22.05.2020 р., № 0225424-5606-2030 від 22.05.2020 р., № 0225425-5606-2030 від 22.05.2020 р., № 0225426-5606-2030 від 22.05.2020 р., № 0225427-5606-2030 від 22.05.2020 р., № 0225428-5606-2030 від 22.05.2020  р., № 054186-0435-2030 від 13.11.2020 р., № 0054187-0435-2030 від 13.11.2020 р. 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області на користь ОСОБА_1 витрати  по сплаті  судового збору за подання адміністративного позову в розмірі 840 (вісімсот  сорок) гривень 80  копійок та за подання апеляційної скарги в розмірі 1261 (одна тисяча двісті шістдесят одна) гривня 20 копійок, а всього 2102 (дві тисячі сто дві)  гривні.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена у касаційному порядку  до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		О.В. Присяжнюк 	
Судді	   	Л.В. Любчич    Я.В. П`янова