ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2021 року 
м. Київ
справа № 813/2047/17
адміністративне провадження № К/9901/5554/17
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Стрелець Т.Г.,
суддів: Стеценка С.Г.,  Тацій Л.В., 
розглянувши в порядку письмовому провадження адміністративну справу 813/2047/17
за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» до Львівського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в особі виконавчої дирекції Львівського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про визнання протиправним та скасування рішення, провадження у якій відкрито
за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Львівське обласне управління АТ «Ощадбанк» (нове найменування Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» - Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»)
на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 17 липня 2017 року
(ухвалену у складі головуючого судді Гулика А.Г.)
та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду 04 жовтня 2017 року
(постановлену у складі колегії суддів: головуючого судді Іщук Л.П., судді:   Онишкевича Т.В., Попка Я.С.)
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1. У червні 2017 року Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» звернулося з позовом до Львівського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в особі виконавчої дирекції Львівського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про визнання протиправним і скасування рішення від 16 березня 2017 року №51 про повернення коштів та застосування фінансових санкцій за порушення законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності.
2. Позовні вимоги мотивовані тим, що при наданні заявок-розрахунків для надання матеріального забезпечення за рахунок коштів Фонду ним дотримано вимоги щодо їх оформлення та надання пояснень з підтверджуючими документами для їх отримання, а саме: копій листків непрацездатності та розрахунків. Вважає, що рішення відповідача про повернення коштів Фонду та застосування фінансових санкцій за порушення законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності є протиправним, а тому підлягає скасуванню.
Короткий зміст рішення суду І інстанції
3. 17 липня 2017 року Львівський окружний адміністративний суд вирішив:
У задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» до Львівського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в особі виконавчої дирекції Львівського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про визнання протиправним та скасування рішення відмовити повністю.
4. Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що в порушення п.3 Порядку №1266 позивачем при визначенні середньоденного заробітку з розрахункового періоду не виключались місяці, в яких певні застраховані особи не працювали з першого до першого числа з поважних причин, що у свою чергу спричинило неправомірне збільшення розміру виплат допомоги з тимчасової непрацездатності.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
5. 04 жовтня 2017 року Львівський апеляційний адміністративний суд вирішив:
Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 17 липня 2017 року у справі № 813/2047/17 - без змін.  
6. Апеляційний суд залишаючи в силі рішення суду першої інстанції керувався тим, що якщо застраховані особи у розрахунковому періоді не працювали у деяких місяцях з першого до першого числа з причини тимчасової непрацездатності, то зазначені місяці виключаються з розрахункового періоду при обчисленні середньої заробітної плати для розрахунку допомоги по тимчасовій непрацездатності разом з виплатами, нарахованими у цих місяцях, а отже рішення відповідача з цього приводу, на думку суду, є законним.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
7.  06 листопада 2017 року до Вищого адміністративного суду України надійшла касаційна скарга Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України».
У касаційній скарзі скаржник просить постанову  Львівського окружного адміністративного суду від 17 липня 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 04 жовтня 2017 року у справі № 813/2047/17 скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.    
Касаційна скарга обґрунтована тим, що рішення судів першої та апеляційної інстанції винесенні з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягають скасуванню.
У касаційній скарзі позивач наполягає на вірності власних дій щодо включення в розрахунковий період вихідних та святкових днів з посиланням на листи Міністерства соціальної політики України та Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.
8. 29 грудня 2017 року касаційну скаргу передано до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.
9. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29 грудня 2017 року, сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Гриціва М. І., суддів Берназюка Я.О., Коваленко Н.В.
10. Ухвалою Верховного Суду від 09 січня 2018 року відкрито касаційне провадження за скаргою позивача на постанову  Львівського окружного адміністративного суду від 17 липня 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 04 жовтня 2017 року у справі № 813/2047/17.
11. 06 лютого 2018 року до Верховного Суду надійшов відзив відповідача на касаційну скаргу, у якому він просив залишити касаційну скаргу без задоволення, рішення судів попередніх інстанцій - без змін. Крім того просив здійснити заміну відповідача - Львівське обласне відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, в особі виконавчої дирекції обласного відділення Фонду на його правонаступника - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області.
Відповідно до частини першої статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.
Відповідно до прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23 вересня 1999р. № 1105-XIV Фонд соціального страхування України та його робочі органи є правонаступниками Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництва та професійних захворювань України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції цього Фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, відділень у районах і містах обласного значення,  а також Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, його виконавчої дирекції, відділень цього фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі та їх робочих органів.
Пунктом 4 постанови правління Фонду соціального страхування України «Деякі питання реорганізації фондів соціального страхування» від 24 травня 2017 року № 34 встановлено, що виконання Фондом соціального страхування України функцій і завдань, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23 вересня 1999 р. №1105- XIV,  забезпечується  з 01 серпня 2017р.
31 жовтня 2017 в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про припинення діяльності Львівське обласне відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності як юридичної особи.
Враховуючи наведене, Верховний Суд допускає заміну відповідача - Львівське обласне відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, в особі виконавчої дирекції обласного відділення Фонду на його правонаступника - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області.
12. На підставі розпоряджень заступника керівника апарату Верховного Суду від 03 липня 2019 року, у зв`язку з обранням до Великої Палати Верховного Суду судді Гриціва М.І., було проведено повторний автоматизований розподіл судової справи, унаслідок якого для розгляду касаційних скарг сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Стрелець Т.Г., суддів Стеценко С.Г., Тацій Л.В.
14. Ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 29 червня 2021 року прийнято до провадження касаційну скаргу позивача.
II. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, УСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
15. Як було встановлено судами попередніх інстанцій, згідно з наказом виконавчої дирекції Львівського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 05 грудня 2016 №71«Про затвердження плану-графіку проведення перевірок», на підставі направлення від 17 лютого 2017 №72 посадовими особами виконавчої дирекції Львівського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в період з 20 лютого 2017 по 13 березня 2017 проведено планову перевірку ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» з питань правильності та правомірності використання коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.
За результатами перевірки складено акт №38 від 28 лютого 2017, в якому зазначені порушення позивачем ч.1 ст.24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23 вересня 1999 № 1105 та абз.2 п.3 Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2001 №1266 в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26 червня 2015 № 439 при призначенні та виплаті допомоги по тимчасовій непрацездатності.
Перевіркою, зокрема, встановлено, що при визначенні середньоденного заробітку з розрахункового періоду не виключались місяці, в яких застрахована особа не працювала з першого до першого числа з поважних причин (тимчасова непрацездатність), а саме:
- ОСОБА_1 по листку непрацездатності №579051 за період з 16 червня 2016 по 05 липня 2016 до розрахункового періоду включено лютий 2016р. (тимчасова непрацездатність в розрахунковому періоді з 28 січня 2016 по 12 лютого 2016 та з 15 лютого 2016 по 11 березня 2016);
- ОСОБА_2 по листку непрацездатності №522167 за період з 08 листопада 2016 по 14 листопада 2016 включено березень 2016р. (тимчасова непрацездатність в розрахунковому періоді з 20 лютого 2016 по 04 березня 2016, з 07 березня 2016 по 01 квітня 2016);
- ОСОБА_3 по листку непрацездатності №389510 за період з 01 квітня 2016 по 22 квітня 2016 включено березень 2016р. (тимчасова непрацездатність у розрахунковому періоді з 22 лютого 2016 по 11 березня 2016, з 14 березня 2016 по 31 березня 2016);
- ОСОБА_3 по листках непрацездатності №317448 за період з 25 квітня 2016 по 04 травня 2016, № 525787 за період з 05 травня 2016 по 26 травня 2016, №207106 за період з 27 травня 2016 по 10 червня 2016, № 595673 за період з 29 вересня 2016 по 05 жовтня 2016 включено березень, квітень 2016р. (тимчасова непрацездатність у розрахунковому періоді з 22 лютого 2016 по 11 березня 2016, з 14 березня 2016 по 31 березня 2016,з 01 квітня 2016 по 22 квітня 2016, з 25 квітня 2016 по 04 травня 2016).
Акт підписаний позивачем із запереченнями від 02 березня 2017 № 15-09/1878. За результатами розгляду заперечень відповідач повідомив позивача про те, що такі до уваги не взяті (лист від 16 березня 2017 № 05-16-342).
За результатами перевірки відповідач прийняв Рішення №51 від 16 березня 2017 про повернення коштів Фонду та застосування фінансових санкцій у загальній сумі 1061,04 грн., у т. ч. неправомірно витрачені кошти у сумі 707,36 грн. та фінансові санкції (50 % неправомірно витрачених страхових коштів) у сумі 353,68 грн.
Позивач оскаржив Рішення №51 і за результатами розгляду скарги виконавчою дирекцією Львівського обласного відділення Фонду прийнято рішення від 13 квітня 2017 №05-16-548, яким позивачу відмовлено у задоволенні скарги.
Не погоджуючись із рішенням №51 від 16 березня 2017, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.
ІІІ.  ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
16.  Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанції, згідно зі  статтею 341 КАС України, здійснюється виключно у частині застосування норм матеріального та процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

17.  Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.    
Зазначені правовідносини регулюються  Законом № 1105-XIV, Порядком № 1266, а також іншими законами та підзаконними нормативно - правовими актами.
Статтею 19 Закону № 1105-XIV  визначено, що право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності мають застраховані громадяни України, іноземці, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Це право виникає з настанням страхового випадку в період роботи (включаючи час випробування та день звільнення), якщо інше не передбачено законом.
Відповідно до частини 1  статті 20 Закону № 1105-XIV  за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності надаються такі види матеріального забезпечення та соціальних послуг: 1) допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною); 2) допомога по вагітності та пологах; 3) допомога на поховання (крім поховання пенсіонерів, безробітних та осіб, які померли від нещасного випадку на виробництві); 4) оплата лікування в реабілітаційних відділеннях санаторно-курортного закладу після перенесених захворювань і травм.
В силу положень пункту 1 частини 1  статті 22 Закону № 1105-XIV  допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу), у разі настання в неї одного з таких страхових випадків, зокрема, тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві.
Згідно із частиною 2  статті 22 Закону № 1105-XIV  допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, виплачується Фондом застрахованим особам починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності або до встановлення медико-соціальною експертною комісією (далі - МСЕК) інвалідності (встановлення іншої групи, підтвердження раніше встановленої групи інвалідності) незалежно від звільнення застрахованої особи в період втрати працездатності, у порядку та розмірах, встановлених законодавством.
Оплата перших п`яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Таким чином допомога по тимчасовій непрацездатності є одним із видів матеріального забезпечення та соціальних послуг за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та виплачується Фондом застрахованим особам починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності.
Частиною 3  статті 30 Закону № 1105-XIV  передбачено, що рішення про призначення матеріального забезпечення та надання соціальних послуг приймається комісією (уповноваженим) із соціального страхування, що створюється (обирається) на підприємстві, в установі, організації, до складу якої входять представники адміністрації підприємства, установи, організації та застрахованих осіб (виборних органів первинної профспілкової організації (профспілкового представника) або інших органів, які представляють інтереси застрахованих осіб).
За змістом положень  статті 33 Закону № 1105-XIV  при обчисленні середньої заробітної плати (доходу) для забезпечення допомогою по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах враховуються всі види заробітної плати (доходу) в межах граничної суми місячної заробітної плати (доходу), на яку нараховуються страхові внески на страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності.
Порядок обчислення середньої заробітної плати для надання допомоги по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 2 Порядку № 1266 сума страхових виплат застрахованій особі та оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів роботодавця обчислюється шляхом множення суми денної виплати, розмір якої встановлюється у відсотках середньоденної заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) залежно від страхового стажу, якщо його наявність передбачена законодавством, на кількість календарних днів, що підлягають оплаті.
Тимчасова непрацездатність - це непрацездатність особи внаслідок захворювання, травми або з інших причин, що не залежить від факту втрати працездатності (пологи, карантин, догляд за хворим тощо), яка має тимчасовий зворотний характер під впливом лікування та реабілітаційних заходів, триває до відновлення працездатності або встановлення групи інвалідності, а в разі інших причин - до закінчення причин відсторонення від роботи.
Метою надання матеріальної допомоги по тимчасовій непрацездатності є заміна втраченого з поважних причин заробітку. Взагалі, цей вид допомоги є одним із основних видів матеріального забезпечення робітників, службовців у разі їх тимчасової непрацездатності.
Відповідно до частини першої статті 22  Закону №1105  допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу), у разі настання в неї одного із страхових випадків, передбачених чинним законодавством.
Аналогічний правовий висновок було висловлено у постанові Верховного Суду від 13 лютого 2020 року у справі №817/1339/18.
Частиною першою  статті 34 Закону №1105-ХІV  передбачено, що фінансування страхувальників-роботодавців для надання матеріального забезпечення найманим працівникам здійснюється робочими органами Фонду в порядку, встановленому правлінням Фонду. Підставою для фінансування страхувальників робочими органами Фонду є оформлена за встановленим зразком заява-розрахунок, що містить інформацію про нараховані застрахованим особам суми матеріального забезпечення за їх видами.
Механізм обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності (страхові виплати), у разі настання страхового випадку, а також оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів підприємства, установи, організації або фізичної особи, яка використовує працю найманих працівників визначає Порядок обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затверджений  постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2001 року №1266  (далі - Порядок №1266).
Згідно із пунктом 3 Порядку № 1266 середньоденна заробітна плата (дохід, грошове забезпечення) обчислюється шляхом ділення нарахованої за розрахунковий період (12 календарних місяців) заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на яку нарахований єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або страхові внески на відповідні види загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - єдиний внесок та/або страхові внески), на кількість календарних днів зайнятості (відповідно до видів страхування - період перебування у трудових відносинах, виконання робіт (послуг) за цивільно-правовими договорами, проходження служби, провадження підприємницької або іншої діяльності, пов`язаної з отриманням доходу безпосередньо від такої діяльності) у розрахунковому періоді без урахування календарних днів, не відпрацьованих з поважних причин, - тимчасова непрацездатність, відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами, відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та шестирічного віку за медичним висновком, відпустка без збереження заробітної плати (далі - поважні причини).
Місяці розрахункового періоду (з першого до першого числа), в яких застрахована особа не працювала з поважних причин, виключаються з розрахункового періоду.
Аналіз наведених вище положень законодавства свідчить про те, що допомога по тимчасовій непрацездатності, розраховується відповідними комісіями (уповноваженим) із соціального страхування на підприємстві, виходячи із середньоденної заробітної плати працівника, яка обчислюється шляхом ділення нарахованої за розрахунковий період заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на яку нарахований єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або страхові внески на відповідні види загальнообов`язкового державного соціального страхування на кількість календарних днів зайнятості.
При цьому у разі коли застрахована особа перебувала у трудових відносинах менше ніж календарний місяць за останнім основним місцем роботи, розрахунковий період визначається за фактично відпрацьований час (календарні дні) перед настанням страхового випадку.
Як було встановлено судами попередніх інстанцій, посадовими особами виконавчої дирекції Львівського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в період з 20 лютого 2017 по 13 березня 2017 проведено планову перевірку ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» з питань правильності та правомірності використання коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, у ході якої були виявлені порушення зміст яких зводиться до того, що при визначенні середньоденного заробітку з розрахункового періоду позивачем не виключались місяці, в яких застрахована особа не працювала з першого до першого числа з поважних причин (тимчасова непрацездатність).
В акті перевірки зазначено, що у визначених місяцях, в яких застраховані особи не працювали через тимчасову непрацездатність, до розрахунку включено нараховану премію (за попередній місяць) та вихідні дні, на які не видавався листок непрацездатності.
Суд зауважує, що у відповідності до вище наведених норм правового регулювання при обчисленні середньої заробітної плати для розрахунку страхових виплат може включатися лише заробіток, з якого у розрахунковому періоді сплачено страхові внески (єдиний внесок) до Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, який підлягає діленню на календарні дні перебування у трудових відносинах у розрахунковому періоді без урахування календарних днів, не відпрацьованих з поважних причин.
Як вбачається з акту перевірки, спірні періоди позивачем були враховані при визначенні середньоденного заробітку визначених працевлаштованих в нього осіб з огляду на існування певного розриву у проміжку часі між закриттям та відкриттям цими особами лікарняного, який у свою чергу припадав на неробочі дні у тижні, проте такі обставини не свідчать про необхідність врахування цих неробочих днів для визначення середньоденного заробітку, оскільки фактично особи продовжували перебувати на лікарняному, а таке переривання викликане певною специфікою оформлення продовження дії лікарняного у медичній сфері.
При цьому працевлаштовані особи у спірний період фактично не поверталися до виконання трудових обов`язків, а залишалися у статусі «тимчасово непрацездатної особи». 
За такого обґрунтування, застосування до спірних правовідносин роз`яснення Міністерства соціальної політики України у листі від 13 жовтня 2016 року № 334/18/99-16 не є доцільним з огляду на фактичну відмінність ситуації позивача від наведеної у роз`ясненні. 
З огляду на це, колегія суддів КАС ВС вважає вірними висновки судів попередніх інстанцій, що спірні місяці підлягають виключенню з розрахункового періоду при обчисленні середньої заробітної плати для розрахунку допомоги по тимчасовій непрацездатності разом з виплатами, нарахованими у цих місяцях.
Згідно з частиною шостою  статті 15 Закону №1105-ХІV  у разі порушення порядку використання страхових коштів роботодавці відшкодовують Фонду в повному обсязі неправомірно витрачену суму страхових коштів та/або вартість наданих соціальних послуг і сплачують штраф у розмірі 50 відсотків такої суми.
Зміст частини шостої  статті 15 Закону № 1105-ХІV  свідчить про імперативний характер норми про сплату роботодавцем штрафу у разі порушення порядку використання страхових коштів.
Частиною восьмою  статті 15 вказаного Закону  передбачено, що право застосовувати фінансові санкції та накладати адміністративні штрафи від імені Фонду мають директор виконавчої дирекції Фонду та його заступники, керівники робочих органів Фонду та їх заступники.
Таким чином, 16 березня 2017 року відповідач правомірно прийняв рішення № 51 про повернення коштів Фонду та застосування фінансових санкцій за порушення законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, яким застосовано до ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» фінансові санкції у загальній сумі 1061,04 грн., у т. ч. неправомірно витрачені кошти у сумі 707,36 грн. та фінансові санкції (50 % неправомірно витрачених страхових коштів) у сумі 353,68 грн.
Враховуючи викладене вище, колегія суддів Верховного Суду погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення позову ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» до Львівського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в особі виконавчої дирекції Львівського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про визнання протиправним та скасування рішення.
Оцінюючи наведені сторонами аргументи, Верховний Суд вважає, що всі доводи скаржника, наведені в касаційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судами першої та апеляційної інстанцій, їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, у касаційній скарзі не зазначено.
18.  Частиною першою статті 350 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
З огляду на викладене, висновки судів попередніх інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.
19.  Зважаючи на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.
18.  Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду
п о с т а н о в и в :
1.Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Львівське обласне управління АТ «Ощадбанк» залишити  без задоволення.
2. Постанову  Львівського окружного адміністративного суду від 17 липня 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 04 жовтня 2017 року у справі № 813/2047/17- залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                          Т. Г. Стрелець
Судді                                                                                                    С.Г. Стеценко
                                                                                                    Л.В. Тацій