ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 липня 2021 р. 	Справа № 520/17354/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Жигилія С.П.,
Суддів: Русанової В.Б. ,  Перцової Т.С. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Служби у справах дітей Харківської районної державної адміністрації на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.01.2021 (суддя Сагайдак В.В.; м. Харків) по справі № 520/17354/2020
за позовом  ОСОБА_1     
до Служби у справах дітей Харківської районної державної адміністрації   третя особа                      Міськрайонний відділ державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину  
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі також - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Служби у справах дітей Харківської районної державної адміністрації (надалі також - відповідач) в якому, з урахуванням уточненої позовної заяви, просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність Служби у справах дітей Харківської районної державної адміністрації щодо не розгляду запитів Відділу державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції Харківської області від 28.08.2020 року вих. № 50688 та від 06.10.2020 року вих. 56000 та зобов`язати розглянути вказані запити у відповідності до вимог ст. 177 СК України.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 29 січня 2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність Служби у справах дітей Харківської районної державної адміністрації щодо не розгляду запитів Відділу державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції Харківської області від 28.08.2020 року вих. №50688 та від 06.10.2020 року вих. №56000.
Зобов`язано Службу у справах дітей Харківської районної державної адміністрації розглянути запити Відділу державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції Харківської області від 28.08.2020 року вих. № 50688 та від 06.10.2020 року вих. № 56000 у відповідності до вимог ст. 177 СК України.
Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на його прийняття з порушенням норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29 січня 2021 року та та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги відповідач зазначає, що до запитів Міськрайонного ВДВС по Харківському району та місту Люботину Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України щодо надання дозволу на реалізацію нерухомого майна не було надано перелік документів, визначений п. 66 Порядку № 866, у зв`язку з чим Комісією, за результатами розгляду питання про надання дозволу або про відмову у наданні дозволу на реалізацію нерухомого майна та з урахуванням відсутності необхідних документів для підготовки розпорядження Голови райдержадміністрації, Службі було доручено підготувати та надати до Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції обґрунтовану відповідь. В свою чергу, відповідачем було підготовлено лист № 2473 від 05.11.2020 року з обґрунтованою відповіддю в якій повідомлено, що Міськрайонним відділом державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України не надано свідоцтва про народження дитини, оригіналу довідки з місця проживання, про склад сім`ї та реєстрацію та інформацію про гарантування збереження права цієї дитини на житло, хоча зазначений перелік документів передбачений п. 66 Порядку № 866. Тобто, заявнику було надано можливість на повторне звернення для надання або ненадання дозволу на реалізацію нерухомого майна у вигляді розпорядження Голови райдержадміністрації, але з необхідними документами, які визначено законодавством та з їх наявними оригіналами. 
Крім зазначеного відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, внаслідок неповідомлення Служби про розгляд цієї справи, внаслідок чого відповідач був позбавлений можливості скористатись своїм процесуальним правом надати до суду свої аргументи та доводи по зазначеній справі у вигляді відзиву.
Також відповідач посилається на те, що спір у цій справі не є публічно-правовим і не підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства. Вважає, що дана справа має розглядатись в порядку цивільного судочинства. 
Враховуючи подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження, справа розглядається в порядку письмового провадження, відповідно до приписів п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, за наявними в справі матеріалами.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Судом встановлено, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції Харківської області перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №635/5168/14-ц, виданого 28.09.2015 року Харківським районним судом Харківської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 25.12.2013 року в розмірі 1782956,42 грн., суму процентів за договором позики в розмірі 170162,49 грн., витрати по оплаті судового збору у сумі 3895,26 грн.
Ухвалою Харківського районного суду від 15.07.2020 року по справі №635/5168/14-ц замінено боржника ОСОБА_2 у зв`язку з її смертю на правонаступника ОСОБА_3 .
В ході проведення виконавчих дій встановлено, що на ім`я боржника зареєстровано об`єкт нерухомого майна, а саме: житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на яке можливо звернути стягнення для повного та фактичного виконання рішення суду для задоволення вимог стягувача.
На адресу відділу надійшла інформаційна довідка від 02.08.2019 року, видана Слобожанською Сільською радою Харківського району, Харківської області, в якій зазначено, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані наступні особи:
- ОСОБА_3 ;
- ОСОБА_4 ;
- ОСОБА_5 ;
- ОСОБА_6 - неповнолітня донька 2009 р. н.
Відділ державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції Харківської області 28.08.2020 року направив на адресу відповідача запит (вих. № 50688) про надання дозволу на реалізацію нерухомого майна (житлового будинку) АДРЕСА_1 . Вказаний запит залишився без відповіді.
06.10.2020 року ВДВС повторно направлено запит (вих. № 56000) надати дозвіл на реалізацію нерухомого майна (житлового будинку) АДРЕСА_1 . До вказаного листа надано додаткові довідки, що підтверджують, що дитина у вказаному будинку не мешкає та ним не користується, а тому її права не звужуються.
05.11.2020 року (вих. 2473) Служба у справах дітей ХРДА направила лист на адресу ВДВС, в якому повідомила про необхідність надання свідоцтва про народження дитини, довідку з місця проживання про склад сім`ї (яка була надана, підтверджено в першому зверненні) та інформацію про гарантування збереження права цієї дитини на житло для розгляду питання про надання дозволу.
На думку позивача, відповідачем вказані прохання про надання дозволу фактично не розглянуто, оскільки немає рішення про надання дозволу або відмову у наданні дозволу, що передбачено ст. 177 Сімейного Кодексу України.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем на запити ВДВС Харківського районного управління юстиції Харківської області не було надано ані дозволу, ані відмови в наданні такого дозволу, що свідчить про протиправну бездіяльність уповноваженого органу.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.
Пунктом 28 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5, встановлено, що у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до Закону.
Згідно розділу II Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 року №2831/5, у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти до заявки на реалізації арештованого майна додається копія дозволу органів опіки та піклування або відповідне рішення суду.
Згідно з положеннями ч. 4 ст. 177 СК України орган опіки та піклування проводить перевірку заяви про вчинення правочину щодо нерухомого майна дитини ти надає відповідний дозвіл, якщо в результаті вчинення правочину буде гарантоване збереження права дитини на житло.
Порядок провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року №866.
Відповідно до пункту 67 вказаного Порядку, дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким має дитина надається районною, районною у мм. Києві та Севастополі держадміністрацією, виконавчим органом міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади за поданням служби у справах дітей після проведення зазначеною службою перевірки документів за місцем знаходження майна протягом одного місяця з дня надходження заяви на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини лише у разі гарантування збереження її права на житло і оформляється рішенням, витяг з якого видається заявникам службою у справах дітей. Для здійснення правочинів щодо нерухомого майна дитини батьки, опікуни або піклувальники подають службі у справах дітей документи, зазначені у пункті 66 цього Порядку. Служба у справах дітей розглядає протягом 10 робочих днів подані документи та з`ясовує наявність (відсутність) обставин, що можуть бути підставою для відмови у наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини.
Вичерпний перелік підстав для відмови органом опіки і піклування у наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини з одночасним зверненням до нотаріуса щодо накладення заборони відчуження такого майна, наведено у частині 5 статті 177 Сімейного кодексу України. Серед таких підстав є:
1) мати та/або батько дитини, які (яка, який) звернулися за дозволом, позбавлені судом батьківських прав відповідно до статті 164 цього Кодексу;
2) судом, органом опіки та піклування або прокурором постановлено (прийнято) рішення про відібрання дитини від батьків (або того з них, який звернувся за дозволом) без позбавлення їх батьківських прав відповідно до статті 170 цього Кодексу;
3) до суду подано позов про позбавлення батьків дитини (або того з них, який звернувся за дозволом) батьківських прав особами, зазначеними у статті 165 цього Кодексу;
4) особа, яка звернулася за дозволом, повідомила про себе неправдиві відомості, що мають суттєве значення для вирішення питання про надання дозволу чи відмову в його наданні;
5) між батьками дитини немає згоди стосовно вчинення правочину щодо нерухомого майна дитини;
6) між батьками дитини або між одним з них та третіми особами існує судовий спір стосовно нерухомого майна, за дозволом на вчинення правочину щодо якого звернулися батьки дитини (або один з них);
7) вчинення правочину призведе до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини.
Отже, зазначений перелік підстав для відмови органом опіки і піклування у наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини є вичерпним.
Як встановлено судом, на адресу відповідача двічі були направлені запити Відділом державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції Харківської області, а саме: 28.08.2020 та 06.10.2020. (а.с.8-11). 
На запит від 28.08.2020 відповідачем надано відповідь від 02.09.2020 № 1826 в якій повідомлено, що у зв`язку з відсутністю необхідних документів Служба не може розглядати питання про надання дозволу на реалізацію нерухомого майна. (а.с. 83)
На запит від 06.10.2020 відповідачем надана відповідь у вигляді листа, яким запропоновано надати додаткові документи, та зазначено, що зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень є неприпустимим. (а.с.15)
Отже, за результатами розгляду запиту державного виконавця відповідачем ані дозволу, ані відмови в наданні такого дозволу не було оформлено, що свідчить про протиправну бездіяльність уповноваженого органу у спірних правовідносинах. 
Доводи апеляційної скарги про те, що заявнику було надано можливість на повторне звернення для надання або ненадання дозволу на реалізацію нерухомого майна у вигляді розпорядження Голови райдержадміністрації, але з необхідними документами, які визначено законодавством та з їх наявними оригіналами, колегія суддів відхиляє, оскільки вчинення таких дій без вирішення питання про надання або відмову у наданні дозволу суперечить зазначеним вище нормам.
Разом з цим колегія суддів відхиляє твердження відповідача про те, що органом ДВС не було надано перелік документів, визначений п. 66 Порядку № 866, оскільки обов`язок надання документів, зазначених у пункті 66 цього Порядку, встановлений виключно для батьків дитини, опікунів або піклувальників.
З огляду на встановлені у справі обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 шляхом визнання протиправною бездіяльність Служби у справах дітей Харківської районної державної адміністрації щодо не розгляду запитів Відділу державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції Харківської області від 28.08.2020 року вих. №50688 та від 06.10.2020 року вих. №56000 та зобов`язання розглянути вказані запити у відповідності до вимог ст.177 СК України.
Стосовно доводів апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції допустився порушень норм процесуального права внаслідок неповідомлення Служби про розгляд цієї справи, що позбавило відповідача можливості скористатись своїм процесуальним правом надати до суду відзив на позов та призвело до неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, колегія суддів зазначає, що вказані обставини не призвели до неправильного вирішення судом справи та є обов`язковою підставою визначеною в ч. 3 ст. 317 КАС України для скасування судового рішення та ухвалення нового з підстав порушення норм процесуального права. 
З приводу доводів апеляційної скарги про те, що даний спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Згідно із частиною першою статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
На підставі пункту 7 частини першої статті 4 КАС суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.
Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (як правило майнового) конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.
Так, відповідно до ст. 1 Закону України "Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей", здійснення соціального захисту дітей і профілактики серед них правопорушень покладається зокрема, в межах визначеної компетенції на центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері сім`ї та дітей, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері сім`ї та дітей, орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим у сфері сім`ї та дітей, відповідні структурні підрозділи обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, виконавчих органів міських і районних у містах рад.
Згідно з положеннями ст. 4 Закону, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей, орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим у сфері сім`ї та дітей, служби у справах дітей мають права юридичної особи.
Відповідно до п. 1 Постанови КМ України від 30.08.2007 № 1068 "Про затвердження типових положень про службу у справах дітей від 30", Служба у справах дітей обласної, Київської та Севастопольської міської держадміністрації є структурним підрозділом обласної, Київської та Севастопольської міської держадміністрації, який утворюється головою обласної, Київської та Севастопольської міської держадміністрації, підзвітний та підконтрольний відповідно голові обласної, Київської та Севастопольської міської державної адміністрації.
Одним із основних завдань Служби є, зокрема, реалізація на відповідній території державної політики з питань соціального захисту дітей, запобігання дитячій бездоглядності та безпритульності, вчиненню дітьми правопорушень (п. 3 Постанови КМ України від 30.08.2007).
У цій справі спір виник у зв`язку з виконанням відповідачем як суб`єктом владних повноважень своїх функцій в сфері реалізації державної політики з питань соціального захисту дітей, запобігання дитячій бездоглядності та безпритульності, а саме з приводу допущеної відповідачем бездіяльності під час вирішення питання про надання органу державної служби дозволу на реалізацію нерухомого майна, в якій зареєстрована дитина. Таку бездіяльність відповідача позивач, як стягувач у виконавчому провадженні, вважає протиправною та такою, що перешкоджає фактичному виконанню рішення суду, прийнятого на користь позивача, а тому звернувся до суду з вказаним позовом.
Наведене свідчить, що вказаний спір стосовно оскарження бездіяльності органу, який виконує функції держави в частині сфері реалізації державної політики з питань соціального захисту дітей, запобігання дитячій бездоглядності та безпритульності, а відтак носить публічно-правовий характер та має розглядатись за правилами адміністративного судочинства та належить до юрисдикції адміністративних судів.
З огляду на викладене, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що спір у цій справі належить розглядати в порядку цивільного судочинства.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване судове рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права. 
Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. 
Керуючись ст. ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Служби у справах дітей Харківської районної державної адміністрації - залишити без задоволення.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 29.01.2021 по справі № 520/17354/2020 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	С.П. Жигилій 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	В.Б. Русанова    Т.С. Перцова