ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
07 липня 2021 року           справа №200/600/21-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача Геращенка І.В., суддів Казначеєва Е.Г., Міронової Г.М., 
секретар судового засідання – Мирошниченко О.Л.,
за участю: позивача – ОСОБА_1 ,
представника відповідача –Жаворонкової Ю.О.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 квітня 2021 року  у справі  № 200/600/21-а (головуючий І інстанції Смагар С.В., повний текст складений у м. Слов`янську Донецької області) за позовом ОСОБА_1 до Донецької обласної прокуратури про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання відшкодувати матеріальну шкоду,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до суду з позовом до Донецької обласної прокуратури (далі – відповідач) про визнання протиправною бездіяльності щодо неналежного розрахунку, а саме невиплати частини заробітної плати – посадового окладу, визначеного за ч. 3 ст. 81 Закону України « Про прокуратуру», за період з 1 липня 2015 року по 30 квітня 2020 року, зобов`язання сплатити матеріальну шкоду у розмірі 1 156 302 грн., зобов`язання нарахувати та виплатити недоотриману заробітну плату з липня 2015 року по квітень 2020 року в сумі 1156302 грн., компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (інфляційні втрати) згідно постанови КМУ від 21 лютого 2001 року № 159 «Про затвердження порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати», з 01.07.2015 року по день фактичного розрахунку.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 15.04.2021 року у задоволенні позову відмовлено (а.с. 135-138).
Позивачем подано апеляційну скаргу на рішення суду, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити позов, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи. Вважає хибними доводи суду першої інстанції, що рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 року у справі № 6-р/2020 не має зворотньої сили. Посилався на правову позицію, викладену в рішеннях у справах № 160/6949/20, № 240/13819/20, 460/4351/20 (а.с. 143-151).
Позивач в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, проти чого заперечував відповідач.
Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, вивчив доводи апеляційної скарги, перевірив їх за матеріалами справи і дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Позивач з 11 грудня 2012 року до 4 травня 2020 року працював в органах прокуратури України на різних прокурорсько-слідчих посадах.
Наказом прокурора Донецької області № 368-к від 4 травня 2020 року позивача звільнено з посади прокурора першого відділу процесуального керівництва управління організації і процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань прокуратури Донецької області та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» (а.с. 30).
Відповідно до наданих позивачем розрахункових листів з липня 2015 року заробітна плата позивача виплачувалась виходячи з таких розмірів окладів: липень 2015 – 1395 грн., серпень 2015 – 1395 грн., вересень 2015 року – 1395 грн., жовтень 2015 року – 1460 грн., листопад 2015 року – 1460 грн., грудень 2015 року – 2048 грн., січень 2016 року – 2048 грн., лютий 2016 року – серпень 2017 року – 2023 грн., вересень 2017 року – травень 2020 року – 5730 грн. (а.с. 39-51).
Згідно ч. 1, ч. 2 статті 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII (далі - Закон № 1697-VII) заробітна плата прокурора регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
Заробітна плата прокурора складається з посадового окладу, премій та надбавок за: 1) вислугу років; 2) виконання обов`язків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених законодавством. Преміювання прокурорів здійснюється в порядку, затвердженому Генеральним прокурором, за результатами оцінювання якості їх роботи за календарний рік у межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці. Розмір щорічної премії прокурора не може становити більше 30 відсотків розміру суми його посадового окладу, отриманої ним за відповідний календарний рік.
За змістом ч. 3 статті 81 Закону № 1697-VII посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
З 1 січня 2021 року посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, а з 1 січня 2022 року - 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Згідно ч. 7 статті 81 Закону України № 1697-VII прокурорам виплачується щомісячна надбавка за вислугу років у розмірах: за наявності стажу роботи понад один рік - 10 відсотків, понад 3 роки - 15 відсотків, понад 5 років - 18 відсотків, понад 10 років - 20 відсотків, понад 15 років - 25 відсотків, понад 20 років - 30 відсотків, понад 25 років - 40 відсотків, понад 30 років - 45 відсотків, понад 35 років - 50 відсотків посадового окладу. Порядок виплати щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам затверджується Кабінетом Міністрів України.
Фінансування оплати праці прокурорів здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України (ч. 9 статті 81 Закону № 1697-VII).
Згідно ч. 1 статті 89 Закону України № 1697-VII фінансування прокуратури здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, а також інших джерел, не заборонених законодавством, у тому числі у випадках, передбачених міжнародними договорами України або проектами міжнародної технічної допомоги, зареєстрованими в установленому порядку.
Фінансування прокуратури здійснюється згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими Генеральним прокурором, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний бюджетний період (ст. 90 Закону № 1697-VII).
Згідно ч. 2 статті 8 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 року № 108/95-ВР (далі - Закон № 108/95-ВР) умови розміру оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті, та частиною першою статті 10 цього Закону.
Відповідно до статті 13 Закону № 108/95-ВР оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.
Пунктами 1, 2, 6 постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 року № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» затверджено схеми посадових окладів працівників органів прокуратури згідно з додатками 1-5; надано право керівникам органів прокуратури у межах затвердженого фонду оплати праці: установлювати: працівникам органів прокуратури посадові оклади відповідно до затверджених цією постановою схем посадових окладів. <…>, а також зазначено, що видатки, пов`язані з реалізацією цієї постанови, здійснюються в межах асигнувань на оплату праці, затверджених у кошторисах на утримання органів прокуратури. Упорядкування посадових окладів окремих працівників органів прокуратури здійснювати в межах затвердженого фонду оплати праці.
Згідно ст. 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.
За змістом пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України встановлено, що положення статті 81, частин шістнадцятої, сімнадцятої, вісімнадцятої статті 86, пунктів 13, 14 розділу XIII "Перехідні положення" Закону України від 14 жовтня 2014 року «Про прокуратуру» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Таким чином, відповідач не був наділений правом самостійно, без правового врегулювання та фінансової можливості щодо збільшення видатків з Державного бюджету України, здійснювати перерахунок посадового окладу позивача та виплату заробітної плати в іншому розмірі, ніж це передбачено постановою Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 року № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури».
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом в постановах від 14.03.2018 року у справі № 825/575/16, від 21.03.2018 року у справі № 817/548/16, від 31.01.2018 року у справі № 810/1304/16 та від 26.04.2019 року у справі № 802/634/16-а.
Таким чином, позивачу нараховувалась заробітна плата виходячи з розміру посадового окладу, визначеного постановою Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 року № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури».
Рішенням Конституційного Суду України від 26 березня 2020 року у справі №6-р/2020 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Пунктом 2 резолютивної частини вказаного рішення Конституційного Суду України визначено, що положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.
Положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VІІ зі змінами втратили чинність з дня ухвалення рішення Конституційним Судом України, з 26 березня 2020 року.
Таким чином, правові наслідки рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 року № 6-р/2020 не можуть застосовуватись до правовідносин, які мали місце до 26 березня 2020 року.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19 вересня 2019 року № 113-ІХ (далі - Закон України № 113-ІХ), який набрав чинності 25 вересня 2019 року, запроваджено реформування системи органів прокуратури.
У частині 1 статті 7 Закону № 1697-VІІ «Про прокуратуру» (далі - Закон України від № 1697-VІІ) слова «регіональні» та «місцеві» замінено відповідно на «обласні» та «окружні», а пункт 4 цієї частини 1 та статті стосовно військових прокуратур в системі органів прокуратури виключено.
Статтею 15 Закону № 1697-VІІ визначено виключний перелік посад в обласних та окружних прокуратурах (в редакції Закону України від 19.09.2019 № 113-ІХ).
Згідно п. 3 розділу ІІ «Прикінцевих і перехідних положень» Закону № 113-ІХ до дня початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур їх повноваження здійснюють відповідно Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, місцеві прокуратури. Після початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур забезпечення виконання функцій прокуратури призначеними до них прокурорами здійснюється з дотриманням вимог законодавства України та особливостей, визначених Генеральним прокурором. За прокурорами та керівниками регіональних, місцевих і військових прокуратур, прокурорами і керівниками структурних підрозділів Генеральної прокуратури України зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури. На зазначений період оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури.
Пунктом 7 Прикінцевих і перехідних положень Закону України від 19.09.2019 року № 113-ІХ передбачено, що прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів у регіональних прокуратурах чи місцевих прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в обласних прокуратурах чи окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.
Згідно п. 4 Прикінцевих і перехідних положень Закону України від 19.09.2019 року №113-ІХ день початку роботи обласних прокуратур та окружних прокуратур визначається рішеннями Генерального прокурора. Вказані рішення публікуються у газеті «Голос України».
Закон № 113-ІХ неконституційним не був визнаний.
Позивач звільнений з посади прокурора першого відділу процесуального керівництва управління організації і процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань прокуратури Донецької області та органів прокуратури Донецької області на підставі наказу прокуратури Донецької області від 4 травня 2020 року № 368-к.
Наказом Генерального прокурора № 351 від 23 грудня 2019 року днем початку роботи Офісу Генерального прокурора визначено 2 січня 2020 року, наказом Генерального прокурора № 414 від 8 вересня 2020 року днем початку роботи обласних прокуратур визначено 11 вересня 2020 року. Тобто, на час створення Донецької обласної прокуратури позивач в органах прокуратури Донецької області вже на працював. Тому заробітна плата йому у розмірі, визначеному в статті 81 Закону України «Про прокуратуру» зі змінами, не нараховувалась.
Нарахування та виплата заробітної плати позивачу здійснювалась на підставі та у розмірах, як нормативно-правовими актами, що мають силу Закону, так і постановою Кабінету Міністрів України зі змінами та доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України № 506 від 06.10.2014 року, № 763 від 30.09.2015 року, № 657 від 30.08.2017 року.
Таким чином, заробітна плата позивача за період з 1 липня 2015 року по 30 квітня 2020 року нарахована та виплачена згідно постанови від 31 травня 2020 року № 505 «Про порядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури», враховуючи зміни внесені постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до деяких постанови Кабінету Міністрів України щодо оплати праці прокурорів» від 30 серпня 2017 року № 657.
Щодо посилання апелянта на правову позицію, викладену в рішеннях у справах № 160/6949/20, № 240/13819/20, № 460/4351/20.
У справах №№, 160/6949/20, 460/4351/20 відкрито касаційне провадження, у справі № 240/13819/20 касаційну скаргу повернуто заявнику.
Отже, у справах, на які посилається апелянт, відсутні висновки Верховного суду, тому таке посилання є недоречним.
Враховуючи викладене суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову. 
Отже, спір за суттю вимог судом першої інстанції вирішений правильно, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, внаслідок чого відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст. 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу   ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 квітня 2021 року  у справі  № 200/600/21-а за позовом ОСОБА_1 до Донецької обласної прокуратури про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання відшкодувати матеріальну шкоду - залишити без змін.
Повний текст постанови складений 7 липня 2021 року.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду  протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий                                                                             І.В. Геращенко
            Судді:                                                                                              Е.Г. Казначеєв
                                                                                                                     Г.М. Міронова