ПОСТАНОВА
Іменем України

19 серпня 2021 року
м. Київ
справа №538/182/17
провадження №51-1863км21
 
Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду (далі – Суд, колегія суддів) у складі:
головуючої                                       ОСОБА_1 ,
суддів                                                ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання  ОСОБА_4 ,
прокурора                                        ОСОБА_5 ,                                                                  
в режимі відеоконференції        засудженого  ОСОБА_6 ,
в режимі відеоконференції        захисника – адвоката ОСОБА_7 , 
розглянула у відкритому судовому засіданні касаційні скарги засудженого ОСОБА_6 та його захисника – адвоката  ОСОБА_7 на вирок Чорнухинського районного суду Полтавської області від 29 вересня 2020 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 04 лютого 2021 рокущодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Васильки Лохвицького району Полтавської області, жителя АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 Кримінального кодексу України (далі – КК) не судимого,
засудженого за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, 
ч. 1 ст. 309 , ч. 1 ст. 317 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
1. За вироком Чорнухінського районного суду Полтавської області від 29 вересня 2020 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч.1 ст. 309, ч. 1 ст. 317 КК, і призначено йому покарання: за ч. 1 ст. 309 КК –  у виді арешту строком на 6 місяців, за  ч. 1 ст. 317 КК – у виді позбавлення волі строком на 3 роки, за ч. 2 ст. 307 КК – у виді позбавлення волі строком на 6 років з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна, крім житла.
2. На підставі ч.1 ст.70 КК шляхом поглинання більш суворим покаранням менш суворого призначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна, крім житла.          
3. На підставі ч. 5 ст. 72 КК у редакції Закону № 838-VIII ОСОБА_6 зараховано в строк відбування покарання у виді позбавлення волі за даним вироком строк попереднього ув`язнення з 18 січня 2017 року по 02 червня 2018 року з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі, а з 06 червня 2018 року по 04 серпня 2018 року – із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
4. Згідно з вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 14 грудня 2016 року близько 11:00 на вул. Ватутіна у м. Заводському Лохвицького району, у вбиральні кафе «Оксана», незаконно придбавав, зберігав з метою збуту, а також незаконно збув особливо небезпечний наркотичний засіб – опій ацетильований об`ємом 3 мл ОСОБА_8 за кошти в сумі 300 грн.
5.  Крім цього, 18 січня 2017 року о 15:11 ОСОБА_6 після продажу особливо небезпечного наркотичного засобу – опію ацетильованого ОСОБА_8 надав приміщення своєї квартири за адресою: АДРЕСА_1 , в якій він проживає та яка частково належить йому на праві приватної власності, з метою незаконного вживання ОСОБА_8 наркотичного засобу – опію ацетильованого.
6. Також ОСОБА_6 умисно за місцем свого постійного проживання за зазначеною адресою, у кухні під котлом опалення, незаконно зберігав для власних потреб, без мети збуту, наркотичний засіб – канабіс,маса якого в перерахунку на суху речовину становить 14,830 г.
7. Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 04 лютого 2021 року вирок Чорнухінського районного суду Полтавської області від 29 вересня 2020 року в частині призначення покарання за ч.1 ст. 309 КК змінено та звільнено ОСОБА_6 від призначеного покарання за ч.1 ст.309 КК на підставі п. 2 ч.1 
ст. 49 КК. 
8. Цією ж ухвалою ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 317, ч. 2 ст. 307 КК, та  призначено йому покарання: за ч. 1 ст. 317 КК – у виді позбавлення волі строком на 3 роки; за ч. 2 ст. 307 КК – у виді позбавлення волі строком на 6 років з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна, крім житла. На підставі ч.1 ст.70 КК шляхом поглинання більш суворим покаранням менш суворого призначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна, крім житла. У решті вирок суду першої інстанції залишено без змін.
Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали
9. У касаційних скаргах сторона захисту, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати судові рішення щодо  ОСОБА_6 та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
10. Свої доводи сторона захисту мотивує тим, що: 
– на порушення вимог ч.2 ст.290 Кримінального процесуального кодексу (далі – КПК) стороні захисту не були відкриті протоколи про результати контролю за вчиненням злочину №130/244 від 14 грудня 2016 року, №130/245 від 14 грудня 2016 року, №130/72 від 15 лютого 2017 року, №130/73 від 15 лютого 2017 року (далі – протоколи  про результати контролю за вчиненням злочину від 14 грудня 2016 року та від 15 лютого 2017 року). Крім того, судами не взято до уваги, що клопотання про розсекречування вказаних протоколів подано прокурором тільки 29 березня 2017 року, хоча з 10 березня 2017 року провадження перебувало в суді;
–  докази сторони обвинувачення здобуті шляхом провокації та з істотним  порушенням прав та свобод обвинуваченого;
– порушено порядок допиту залегендованої особи, оскільки не було встановлено його анкетних даних та не винесено відповідного процесуального рішення про допит із застосуванням заходів безпеки;
– результати обшуку від 18 січня 2017 року є недопустимими доказами, оскільки ухвала про дозвіл на обшук винесена на підставі інформації, яка не підтвердилася, в ухвалі про дозвіл на обшук не визначено мети обшуку, обшук проведено неуповноваженою особою, під час обшуку вилучено речі (мобільні телефони), які не мають жодного відношення до справи, додатки до протоколу обшуку не оформлені в порядку, передбаченому статтями 105, 106 КПК, під час обшуку обвинуваченому не було роз`яснено його прав та було порушено право на захист, щодо нього було проведено освідування без постанови прокурора;
– всупереч частинам 3, 5 ст.104 КПК у заключних частинах протоколів не зазначено ідентифікаційних ознак вилучених речовин та їх упаковок і вони не підписані усіма учасниками процесуальної дії, які брали участь у її проведенні;
– відомості, які були внесені до ЄРДР 03 листопада 2016 року за  № 12016170230000843 за ч. 2 ст. 307 КК та в межах яких і проводився ряд слідчих розшукових дій, не містять інформації про вчинення злочину саме ОСОБА_6 ;
– протоколи огляду покупця, протоколи огляду грошових коштів, протоколи добровільної видачі є недопустимими доказами, оскільки не містять номера кримінального провадження, в якому проводилось фіксування процесуальної дії.
Позиції учасників судового провадження
11. Захисник та засуджений підтримали касаційні скарги сторони захисту. 
12. Прокурор заперечив проти касаційних скарг сторони захисту. Вказав на законність та обґрунтованість судових рішень щодо ОСОБА_6 та просив залишити їх без зміни, а касаційні скарги – без задоволення.
Мотиви Суду
Щодо розкриття матеріалів кримінального провадження в поряду ст. 290 КПК
13. Доводи сторони захисту стосовно того, що на порушення вимог ч.2 ст.290 КПК стороні захисту не були відкриті протоколи про результати контролю за вчиненням злочину від 14 грудня 2016 року та від 15 лютого 2017 року, заслуговують на увагу.
14. Вказані доводи були предметом перевірки в суді апеляційної інстанції.
15. Апеляційний суд з посиланням на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, висловлену в рішенні від 16 жовтня 2019 року у справі № 640/6847/15-к (провадження№ 13-43кс19), дійшов висновку, що вказані протоколи не перебували в розпорядженні прокурора на час відкриття матеріалів кримінального провадження в порядку ст. 290 КПК під час досудового розслідування, оскільки мали гриф секретності (обмеження), а тому не могли бути долучені до матеріалів кримінального провадження на час відкриття матеріалів. З огляду на викладене суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність за таких обставин порушень принципу рівності учасників судового процесу.
16. Проте з вказаним висновком апеляційного суду не можна погодитись з огляду на таке.
17. Так, відповідно до зазначеного правового висновку Великої Палати Верховного Суду, процесуальні документи, які стали підставою для проведення НСРД (ухвали, постанови, клопотання) та яких на стадії досудового розслідування не було відкрито стороні захисту в порядку, передбаченому ст. 290 КПК, з тієї причини, що їх не було в розпорядженні сторони обвинувачення (процесуальні документи не були розсекречені на момент відкриття стороною обвинувачення матеріалів кримінального провадження), можуть бути відкриті іншій стороні під час розгляду справи в суді за умови своєчасного вжиття прокурором всіх необхідних заходів для їх отримання. Якщо сторона обвинувачення не вжила необхідних та своєчасних заходів, що спрямовані на розсекречення процесуальних документів, які стали процесуальною підставою для проведення НСРД і яких немає в її розпорядженні, то в такому випадку має місце порушення норм ст. 290 КПК.
18. Цей висновок Великої Палати Верховного Суду передбачає добросовісну поведінку прокурора та своєчасне вжиття ним всіх необхідних заходів для отримання процесуальних документіву розпорядження сторони обвинувачення. Однак, як убачається з матеріалів кримінального провадження, копії обвинувального акта з реєстром матеріалів досудового розслідування  були отримані ОСОБА_6 07 березня 2017 року, що свідчить про завершення досудового розслідування. Водночас у реєстрі матеріалів досудового розслідування відсутнє посилання на протоколи про  проведення контролю за вчиненням злочину  від 14 грудня 2016 року та від 15 лютого 2017 року у зв`язку з перебуванням на той час вказаних документів під грифом секретності. Як убачається з протоколів про результати контролю за вчиненням злочину від 14 грудня 2016 року та від 15 лютого 2017 року, гриф секретності «таємно» з матеріалів НСРД знято тільки 05 квітня 2017 року, про що свідчить запис про складання акта 05 квітня 2017 року № 130/72 за клопотанням Лубенської місцевої прокуратури від 29 березня 2017 року № 01-203т/17. Тобто сторона обвинувачення не вжила необхідних та своєчасних заходів, що спрямовані на розсекречення процесуальних документів, що свідчить про порушення норм ст. 290 КПК.
19. Крім того, вказаний правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у справі є не в повній мірі релевантним за обставин даної кримінальної справи, оскільки він стосується процесуальних документів, які стали підставою для проведення НСРД (ухвали, постанови, клопотання), тоді як протоколи про результати контролю за вчиненням злочину від 14 грудня 2016 року та від 
15 лютого 2017 року є процесуальними документами, які містять безпосередні результати проведення НСРД. А тому, з урахуванням обставин даної кримінальної справи, має бути застосовано ч. 12 ст. 290 КПК, згідно з якою, якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, то суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази.
20. На підставі викладеного вище колегія суддів доходить висновку, що оскільки сторона обвинувачення своєчасно не відкривала учасникам провадження протоколи про результати контролю за вчиненням злочину від 14  грудня 2016 року та від 15 лютого 2017 року, то фактичні дані, які містяться у цих протоколах, необхідно визнати недопустимими доказами та виключити посилання на них як на доказ із оскаржених судових рішень.
21. При цьому колегія суддів доходить висновку, що виключення протоколів про результати контролю за вчиненням злочину від 14 грудня 2016 року та від 
15 лютого 2017 року з доказової бази не впливає на допустимість решти доказів у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 , а сукупність інших доказів, наявних у матеріалах справи, доводить поза розумним сумнівом винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.
Щодо провокації злочину
22. Доводи захисту про те, що мала місце провокація вчинення злочину з боку правоохоронних органів, є необґрунтованими з огляду на таке.
23. Вищенаведені доводи захисту, які аналогічні доводам апеляційної скарги захисника, були предметом розгляду суду апеляційної інстанції. 
24. Свої висновки стосовно необґрунтованості наведених вище доводів апеляційний суд з урахуванням практики ЄСПЛ мотивував тим, що:  активних дій з боку працівників поліції, які б вказували на підбурення до вчинення злочину з їхнього боку, не встановлено; у даному кримінальному провадженні до проведення оперативної закупки було залучено залегендовану особу « ОСОБА_8 », який був допитаним в суді першої інстанції в порядку ч. 9 ст. 352 КПК; свідчення « ОСОБА_8 » повністю узгоджуються з іншими доказами. 
25. Також варто звернути увагу на те, що ряд слідчих (розшукових) дій проводився в межах кримінального провадження, відомості про яке було внесено до ЄРДР 03 листопада 2016 року за № 12016170230000843 за ч. 2 
ст. 307 КК. Крім того, в матеріалах кримінального провадження є постанова про об`єднання матеріалів досудових розслідувань від 18 січня 2017 року, відповідно до якої матеріали досудового розслідування у кримінальних провадженнях № 12016170230000843 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК, та № 12017170230000046 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч 2 ст. 307 КК, за підозрою ОСОБА_6 об`єднано в одне провадження № 12016170230000843.
26. З огляду на наведене апеляційний суд дійшов висновку, з яким погоджується колегія суддів, про відсутність ознак провокації вчинення злочину під час проведення оперативних закупок в обвинуваченого та відсутність підстав визнання недопустимими доказів, отриманих у результаті вказаної слідчої дії.
Щодо порушення порядку допиту залегендованої особи
27. Сторона захисту в касаційних скаргах вказує, що  судом першої інстанції порушено порядок допиту залегендованої особи, оскільки не було встановлено його анкетних даних та не винесено відповідного процесуального рішення про допит із застосуванням заходів безпеки.
28. Зазначені доводи сторони захисту були предметом перевірки апеляційного суду.
29. Так, апеляційний суд дійшов висновку, що посилання сторони захисту на положення ч. 1 ст. 352 КПК щодо обов`язкового встановлення анкетних даних свідка є неприйнятними, оскільки в даному випадку слід керуватись положеннями ч. 9 ст. 352 КПК, яка визначає спеціальний порядок допиту свідка із застосуванням заходів безпеки, відмінний від звичного.
30. При цьому, вирішуючи питання про обґрунтованість доводів сторони захисту, наведених вище, апеляційний суд виходив із того, що відсутність у даному випадку відповідної ухвали суду суттєво не впливає на легітимність цієї процесуальної дії, оскільки жодних заперечень з приводу допиту свідка, за умови відсутності відповідної ухвали, учасники судового провадження не висловлювали. Крім того, при допиті свідка, відомого суду як залегендована особа « ОСОБА_8 », особу було встановлено та було попереджено про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання. 
31. За таких обставин колегія суддів погоджується з висновками апеляційного суду та вважає, що допит свідка « ОСОБА_8 » у суді першої інстанції в порядку ч. 9 ст. 352 КПК проведено з дотриманням норм процесуального законодавства.
Щодо недопустимості протоколу обшуку як доказу
32. Сторона захисту мотивує доводи касаційних скарг тим, що результати обшуку від 18 січня 2017 року є недопустимими доказами, оскільки ухвала про дозвіл на обшук винесена на підставі інформації, яка не підтвердилася, в ухвалі про дозвіл на обшук не визначено мети обшуку, обшук проведено неуповноваженою особою, під час обшуку влучено речі (мобільні телефони), які не мають жодного відношення до справи, додатки до протоколу обшуку не оформлені в порядку, передбаченому статтями 105, 106 КПК, під час обшуку обвинуваченому не було роз`яснено його прав та було порушено право на захист, йому було проведено освідування без постанови прокурора.
33. Вищенаведені доводи сторони захисту, які аналогічні доводам апеляційної скарги захисника, були предметом розгляду суду апеляційної інстанції.
34. При цьому апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляцій сторони захисту щодо допущення процесуальних порушень під час проведення обшуку та, відповідно, недопустимості всіх отриманих під час нього доказів.
35. Свої висновки суд апеляційної інстанції мотивує тим, що ухвала слідчого судді Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 04 січня 2017 року про надання дозволу на проведення обшуку в повній мірі відповідає вимогам ст. 235 КПК та із її змісту зрозумілий перелік речей, для виявлення яких проводиться обшук. 
36. Також апеляційний суд визнав безпідставними твердження про те, що обшук проведено неповноважною особою, оскільки, як убачається з протоколу обшуку від 18 січня 2017 року, обшук проводився слідчим Лохвицького ВП ГУ НП ОСОБА_9 , тобто повноважною особою відповідно до ч. 1 ст. 236 КПК, при цьому залучення за таких умов слідчим для участі в обшуку, окрім нього, інших працівників, зокрема оперативних, не є порушенням.
37. Крім того, апеляційним судом не встановлено й порушень у частині вилучення під час обшуку мобільних телефонів, оскільки законодавством передбачено можливість вилучати під час обшуку речі, які можуть вказувати на обставини вчинення кримінального правопорушення. Водночас вилучені під час обшуку мобільні телефони були легалізовані у визначеному законом порядку, оскільки вони, маючи статус тимчасово вилучених, у подальшому були визнані речовими доказами та на них ухвалою слідчого судді було накладено арешт.
38. Що стосується безпідставного, на переконання сторони захисту, освідування ОСОБА_6 та проведення цієї слідчої дії без відповідного процесуального дозволу, то апеляційний суд зазначив, що слідчий, проводячи поверхневий огляд ОСОБА_6 на предмет наявності у нього хімічних речовин, які використовувалися для помітки грошей, діяв повністю в межах своїх повноважень, передбачених ст. 236 КПК.
39. На думку апеляційного суду,не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду провадження й інші процесуальні порушення, допущені, на переконання сторони захисту, органом досудового розслідування, у тому числі й доводи про те, що додатки до протоколу обшуку не оформлені в порядку, передбаченому статтями 105, 106 КПК.
40. Стосовно доводів сторони захисту про те, що під час проведення обшуку ОСОБА_6 не було роз`яснено його прав та було порушено право на захист, то слід значити таке.
41. Відповідно до ст. 42 КПКпідозрюваний та обвинувачений мають право на участь захисника у проведенні процесуальних дій.
42. Водночас, як убачається з матеріалів кримінального провадження, на момент проведення обшуку ОСОБА_6 ще не мав статусу підозрюваного, він не був затриманим, у тому числі й в порядку ст. 209 КПК, а також підозра йому оголошена не була.
43. Стаття 236 КПК передбачає, що незалежно від стадії цієї слідчої дії слідчий, прокурор, інша службова особа, яка бере участь у проведенні обшуку, зобов`язані допустити на місце його проведення захисника чи адвоката, повноваження якого підтверджуються згідно з положеннями ст. 50 КПК.
44. Водночас, як убачається з протоколу обшуку, ОСОБА_6 не заявляв про те, що йому необхідна правова допомога і він хоче скористатися послугами адвоката.
45. Крім того, як убачається з протоколу обшуку від 18 січня 2017 року, цей протокол підписано ОСОБА_6 , вказано, що протокол прочитано вголос, заяв та зауважень не надходило.
46. Таким чином, на підставі викладеного вище колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду про те, що суттєвих порушень, які б дали право визнати обшук, проведений у цьому кримінальному провадженні за місцем проживання ОСОБА_6 , незаконним, не встановлено.
Щодо інших доводів сторони захисту
47. Доводи сторони захисту про те, що всупереч частинам 3, 5 ст.104 КПК у заключних частинах протоколів не зазначено ідентифікаційних ознак вилучених речовин та їх упаковок і вони не підписані усіма учасниками процесуальної дії, які брали участь у її проведенні, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду провадження. Із чим погоджується й колегія суддів.
48. Що стосується доводів захисту про те, що відомості, які були внесені до ЄРДР 03 листопада 2016 року за № 12016170230000843 за ч. 2 ст. 307 КК та в межах яких і проводився ряд слідчих розшукових дій, не містять інформації про вчинення злочину саме ОСОБА_6 , то апеляційний суд дійшов висновку, що вони спростовуються матеріалами кримінального провадження. Адже в матеріалах кримінального провадження є постанова про об`єднання матеріалів досудових розслідувань від 18 січня 2017 року, відповідно до якої матеріали досудового розслідування у кримінальних провадженнях № 12016170230000843 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК, та № 12017170230000046 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК, за підозрою ОСОБА_6 об`єднано в одне провадження № 12016170230000843.
49. Стосовно доводів, що протоколи огляду покупця, протоколи огляду грошових коштів, протоколи добровільної видачі є недопустимими доказами, оскільки не містять номера кримінального провадження, в якому проводиться фіксування процесуальної дії, слід зауважити таке.
50. Відповідно до ст. 84 КПК доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані в передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
51. Усі зібрані докази оцінюються в їх сукупності.
52. Сукупність зібраних доказів, керуючись законом, оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення (ст. 94 КПК).
53. Як убачається з матеріалів кримінального провадження, протоколи огляду покупця, протоколи огляду грошових коштів, протоколи добровільної видачі є частиною такої негласної слідчої (розшукової) дії, як контроль за вчиненням злочину.
54. Виключно прокурор має право прийняти рішення про проведення контролю за вчиненням злочину (ч.4 ст.246 КПК). Відповідне рішення оформлюється постановою про проведення негласної слідчої (розшукової) дії – контролю за вчиненням злочину.
55. У матеріалах кримінального провадження містяться постанови прокурора про проведення негласної слідчої (розшукової) дії – контроль за вчиненням злочину від 24 листопада 2016 року та від 18 січня 2017 року.
56. Вказані постанови відповідають вимогам ст. 251 КПК та містять: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер;  правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) КК; відомості про особу (осіб), місце або річ, щодо яких проводитиметься негласна слідча (розшукова) дія; початок, тривалість і мету негласної слідчої (розшукової) дії; відомості про особу (осіб), яка буде проводити негласну слідчу (розшукову) дію; обґрунтування прийнятої постанови, у тому числі обґрунтування неможливості отримання відомостей про кримінальне правопорушення та особу, яка його вчинила, в інший спосіб; вказівку на вид негласної слідчої (розшукової) дії, що проводиться.
57. Як убачається з матеріалів кримінального провадження, фактичні дані, які містяться у протоколах огляду покупця, протоколах огляду грошових коштів, протоколах добровільної видачі, допустимість яких оскаржується стороною захисту, є складовою частиною такої негласної слідчої (розшукової) дії, як контроль за вчиненням злочину, а тому відсутність у вказаних протоколах реєстраційного номера кримінального провадження не може бути розцінена як істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення.
58. Разом з тим слід зауважити, що попри те, що деякі з аргументів сторони захисту й були залишені поза увагою, водночас усі належним чином аргументовані доводи, що були здатні вплинути на вирішення справи, апеляційним судом було проаналізовано та надано обґрунтовану й мотивовану відповідь щодо кожного з них. 
59. Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційних скарг засудженого ОСОБА_6 та його захисника – адвоката  ОСОБА_7  є переважно необґрунтованими, окрім доводів стосовно розкриття матеріалів кримінального провадження в поряду ст. 290 КПК, та фактично зводяться до незгоди із оскаржуваними судовими рішеннями, необхідності переоцінки доказів і встановлених у справі обставин, що на підставі ст.433 КПК не може бути предметом касаційного розгляду та не входить до його меж.
60. На переконання колегії суддів, апеляційний суд відповідно до вимог статей 370, 419 КПК дав належну оцінку викладеним в апеляційних скаргах засудженого ОСОБА_6 та його захисника – адвоката  ОСОБА_7 доводам, які є аналогічними доводам їх касаційних скарг, та обґрунтовано відмовив у їх задоволенні.
61. Неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, крім вказаного вище, які були б безумовними підставами для скасування судових рішень та які би перешкодили чи могли перешкодити суду повно й усебічно розглянути провадження і постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, у матеріалах провадження в межах касаційного розгляду не встановлено.
62. Водночас, ураховуючи те, що під час касаційного розгляду встановлено порушення положень ст. 290 КПК у частині розкриття сторонам кримінального провадження протоколів про результати контролю за вчиненням злочину №130/244 від 14 грудня 2016 року, №130/245 від 14 грудня 2016 року, №130/72 від 15 лютого 2017 року, №130/73 від 15 лютого 2017 року, що у свою чергу є підставою для зміни судових рішень, касаційні скарги засудженого ОСОБА_6 та його захисника – адвоката  ОСОБА_7 підлягають частковому задоволенню.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів
ухвалила:
Касаційні скарги засудженого ОСОБА_6 та його захисника – адвоката  ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Чорнухинського районного суду Полтавської області від 29 вересня 2020 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 04 лютого 2021 року щодо ОСОБА_6 змінити.
Виключити із мотивувальних частин судових рішень посилання на протоколи про результати контролю за вчиненням злочину №130/244 від 14 грудня 2016 року, №130/245 від 14 грудня 2016 року, №130/72 від 15 лютого 2017 року, №130/73 від 15 лютого 2017 рокуяк на докази.
В іншій частині судові рішення залишити без зміни.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:
 
ОСОБА_1                            ОСОБА_2                              ОСОБА_3