ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/993/21	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №705/5694/14-ц Категорія:  	Білик О. В. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Бондаренко С. І. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       01 липня 2021 року : Черкаський апеляційний суд в складі:

суддів                                         Бондаренка С. І., Вініченка Б.Б., Новікова О.М.
за участю секретаря Любченко Т.М.

       розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу Уманського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 30 березня 2021 року, постановлену в складі судді Білик О.В., у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Уманського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бойко Тетяни Дмитрівни, зацікавлена особа ОСОБА_2 , повний текст ухвали виготовлено 05 квітня 2021 року, -

в с т а н о в и в :
       У вересні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Уманського міського відділу державної виконавчої служби Уманського міськрайонного управління юстиції головного управління юстиції у Черкаській області Бойко Тетяни Дмитрівни. Скаргу обґрунтовано тим, що 30 жовтня 2013 року Уманським міськрайонним судом Черкаської області розглянуто цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя. Рішенням суду ОСОБА_1 виділено в натурі автомобіль Peugeot Expert 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 та зобов`язано його сплатити на користь ОСОБА_2 1/2 частину вартості вказаного автомобіля в розмірі 41250 гривень 96 копійок.
15 липня 2014 року судом на підставі зазначеного рішення видано виконавчий лист який перебуває у провадженні Уманського міського відділу державної виконавчої служби Уманського міськрайонного управління юстиції головного управління юстиції у Черкаській області.
20 липня 2014 року державний виконавець Бойко Т.Д. винесла постанову про відкриття ВП № 44054642 по вказаному виконавчому листу, якою надала боржнику ОСОБА_1 7-денний строк для погашення боргу та надання державному виконавцю документального підтвердження погашення боргу. 
22 серпня 2014 року державним виконавцем Бойко Т.Д. на ОСОБА_1 було накладено штраф за невиконання рішення суду в сумі 170 гривень. 
З метою виконання вимог державного виконавця та погашення боргу ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 з пропозицією отримання коштів, однак остання відмовилась це зробити. Частину коштів ОСОБА_1 надіслав стягувану поштовим переказом, що підтверджується квитанцією від 28 липня 2014року, однак через деякий час поштовий переказ йому повернувся. 
28 серпня 2014 року ОСОБА_1 подав заяву до Уманського МВ ДВС Уманського міськрайонного управління юстиції, до якої додав копію поштової квитанції про переказ коштів стягувачу та просив державного виконавця Бойко Т.Д. скасувати постанову про накладення на нього штрафу в сумі 170 гривень за невиконання рішення суду. Державний виконавець Бойко Т.Д. вказану заяву не розглянула.
28 серпня 2014 року вказаний державний виконавець при проведенні виконавчих дій винесла постанову про повторне стягнення з ОСОБА_1 штрафу в розмірі 340 гривень за невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії. 
На подану 03 вересня 2014 року державному виконавцю заяву з проханням надати номер банківського рахунку стягувача для перерахування суми боргу ОСОБА_1 відповіді не отримав.
Постанова державного виконавця від 28 серпня 2014 року була надіслана скаржнику поштою простим листом та отримана 06 вересня 2014 року, а тому зазначає, що строк звернення до суду з скаргою на дії державного виконавця пропущений заявником з поважних причин та може бути поновлений судом. 
Вважає дії державного виконавця Бойко Т.Д. по стягненню штрафу в сумі 340 гривень незаконними, оскільки вона була повідомлена про надсилання коштів стягувачу боржником та відмову від отримання коштів. Також на його прохання державним виконавцем не надано номера рахунку стягувача на який він міг би перерахувати кошти, а тому вини ОСОБА_1 у невиконанні рішення суду немає.         На підставі викладеного просив суд поновити строк звернення із скаргою на постанову державного виконавця Уманського МВ ДВС Головного територіального управління у Черкаській області Бойко Т.Д. від 28 серпня 2014 року.
Розглянути скаргу на постанову державного виконавця Бойко Т.Д. від 28 серпня 2014 року про стягнення з ОСОБА_1 за виконавчим листом № 705/2222/14ц, 2-во/705/20/14 від 15 липня 2014 року штрафу у розмірі 340 гривень за невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії.
Задовольнити скаргу та визнати вказану постанову неправомірною. Зобов`язати державного виконавця Уманського МВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Бойко Т.Д. усунути порушення. 
Зупинити виконання постанови про стягнення штрафу в сумі 340 гривень з ОСОБА_1 до завершення розгляду скарги на дії державного виконавця.
       Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 30 березня 2021 року скаргу задоволено. 
Визнано дії державного виконавця Уманського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ) Бойко Тетяни Дмитрівни щодо винесення постанови від 28 серпня 2014 року про накладення штрафу у виконавчому провадженні № 44054642 неправомірними.
       Зобов`язано державного виконавця Уманського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ) Бойко Тетяну Дмитрівну скасувати постанову від 28 серпня 2014 року про накладення штрафу у виконавчому провадженні № 44054642.
Задовольняючи скаргу суд першої інстанції виходив з того, що  державним виконавцем достовірно не встановлено, чи було рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 30 жовтня 2013 року зобов`язального чи матеріального характеру, тобто, державний виконавець передчасно дійшов висновку щодо зобов`язальної вимоги у рішенні суду, що підлягає до примусового виконання, а тому накладення штрафу на ОСОБА_1 здійснено всупереч вимогам чинного законодавства.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду Уманським міським відділом державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу скасувати та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити скаржнику в задоволенні його вимог.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги вказує, що в ухвалі суду має місце безліч припущень та домислів, а не фактів та доказів, як то припущення про те, що стягувач відмовилась від отримання надісланих скаржником їй коштів або те, що кошти на пошті їй не видали. Також суд в своїй ухвалі спочатку наголошує на тому, що боржник вважає, що рішення, яке перебуває на виконанні у відділі ДВС носить зобов`язальний характер, а потім вказує, що державний виконавець передчасно дійшов висновку щодо зобов`язальної вимоги. Навпаки, державним виконавцем достовірно встановлено, що рішення на підставі якого видано виконавчий лист від 15 липня 2014 року носить зобов`язальний характер і це чітко прописано у виконавчому листі. Пересвідчившись, що боржником вчасно отримано постанову про відкриття виконавчого провадження та вимогу щодо виконання рішення суду в строк до 27 липня 2014 року, але без поважних причин не виконано рішення суду в повному обсязі, державним виконавцем правомірно винесено постанови про накладення штрафів. Тим більше, його було попереджено про наслідки невиконання рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії, а саме сплатити повністю борг на користь стягувача.
Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.
       Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.
Згідно із ст. 383 ЦПК України (в редакції що діяла на час звернення зі скаргою) сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.
Відповідно до ч. 1 ст. 181 КАС України ( в редакції що діяла на час звернення зі скаргою) учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця у зв`язку з винесенням постанови про накладення штрафу від 28 серпня 2014 року в сумі 340 гривень.
Відповідно до п. 7 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07 лютого 2014 року № 6 , в редакції на час звернення до суду із скаргою ,відповідно до статей 28, 41, 89 Закону про виконавче провадження при визначених умовах у разі невиконання боржником рішення самостійно державний виконавець виносить постанови про стягнення виконавчого збору, про накладення штрафу та про стягнення витрат, пов`язаних із організацією та проведенням виконавчих дій. За змістом пункту 7 частини другої статті 17 Закону про виконавче провадження постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є окремими виконавчими документами. У зв`язку із цим справи щодо оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних  з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях стосовно примусового виконання судового рішення у цивільній справі, належать до компетенції адміністративних судів.  
Крім того, у п. 6 Постанови пленуму Вищого адміністративного суду України «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» від 13 грудня 2010 року № 3 роз`яснено, що судам необхідно враховувати, що постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та накладення штрафу належать до видів відповідальності за невиконання рішення самостійно та за невиконання без поважних причин рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі. Прийнята державним виконавцем постанова про накладення штрафу на боржника, не виконана самостійно, є підставою для її примусового виконання. За змістом пункту 7 частини другої статті 17 Закону України «Про виконавче провадження» постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами. Якщо виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір, витрати на проведення виконавчих дій або штраф не стягнуто, відповідна постанова виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в загальному порядку. Тому слід ураховувати, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.
Відтак, постанова державного виконавця про накладення штрафу є окремим виконавчим документом, а тому справи щодо оскарження постанов державного виконавця про накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях стосовно примусового виконання судового рішення у цивільній справі, відноситься до компетенції адміністративних судів.  
Таким чином, дана скарга не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо вона не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
За таких обставин, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням постанови про закриття провадження у справі.
Частиною 2 ст. 377 ЦПК України передбачено, що порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року в справі № 750/3192/14 (провадження № 14-439цс19) вказано, що якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної п. 1 ч. 1 ст. 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.
Керуючись ст. ст. 255, 256, 374, 377, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу Уманського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - задовольнити частково.
Ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 30 березня 2021 року, у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Уманського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бойко Тетяни Дмитрівни скасувати.
Провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Уманського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бойко Тетяни Дмитрівни закрити.
Роз`яснити ОСОБА_1 , що розгляд його скарги відноситься до юрисдикції адміністративного суду.
Роз`яснити ОСОБА_1 , що відповідно до статті 256 ЦПК України він має право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до Черкаського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного  судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.
Повний текст постанови виготовлений 1 липня 2021 року.

Судді