Справа № 161/19175/20 	Головуючий у 1 інстанції: Черняк В. В. 	
Провадження № 22-ц/802/933/21  Категорія: 36 	  Доповідач: Киця  С. I.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
17 серпня 2021 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Киці С. І.,
суддів Данилюк В. А., Шевчук Л. Я.,
       
розглянувши в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 квітня 2021 року, 

В С Т А Н О В И В:
Позивач ОСОБА_1 24.11.2020 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів. Позов мотивовано тим, що  27 квітня 2017 року між позивачем та відповідачем був укладений договір про надання послуг зі встановлення віконних блоків вартістю 7 500,00 грн. Позивач стверджує, що вікна були встановлені неналежним чином та невідповідного розміру, що підтверджується експертними висновками. Позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь 5 000,00 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 2 000,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 квітня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.
Позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на зазначене рішення суду в якій покликається на неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. Вказує, що після підписання нею акту прийому-передачі ПВХ конструкцій та після їх встановлення вона помітила, що віконні рами не відповідають віконним прорізами, оскільки зазори між пластиком і відкосами занадто великі, аж до 10 см. Суд не взяв до уваги висновки Волинської ТПП № В-485 від 02.04.2018 та № В-1153 від 13.11.2020, у яких чітко вказано, що розміри вікон не відповідають розмірам, вказаним у комерційній пропозиції № 087-2011 від 24.07.2018 до договору № 087-1104. Умови монтажу не відповідають вимогам діючого стандарту. Суд першої інстанції в порушення Закону України «Про захист прав споживачів» поклав обов`язок доказування на позивача, хоча обов`язок доказування по цій категорії справ покладається на продавця (виробника). Просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким зобов`язати ОСОБА_2 демонтувати вікна з ПВХ та повернути сплачені кошти за вікна відповідно до договору про надання послуг № 087-1104 від 27.04.2017 у сумі 7500,00 грн та стягнути моральну шкоду, понесену у зв`язку з порушенням прав споживача та необхідністю звернення до суду у розмірі 2000,00 грн.
Відповідач ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу. Вказує, що за заявою позивачки до Держпродспоживслужби виконана експертиза. Відповідно до Експертного висновку № В-387, в процесі огляду експертом ПВХ-конструкцій (вікон, які позивачка замовила) виявлено: розміри вікон відповідають розмірам, вказаним у комерційній пропозиції № 087-2011 від 24.07.2017 до договору № 087-1104 від 27.04.2017 та кресленню від 21.04.2017, що свідчить про те, що свої зобов`язання перед позивачкою він виконав. Позивачкою 13.07.2017 було підписано акт прийому-передачі без зауважень. Просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишити без змін.
       Справа розглядається в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи як малозначна.
За змістом ч. ч. 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Апеляційний суд в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач належними та допустимими доказами не довела наявність недоліків, або істотних недоліків, у виконаних відповідачем роботах.
З такими висновками погоджується суд апеляційної інстанції.
Судом встановлено, що 27 квітня 2017 року у місті Луцьку між сторонами був укладений договір індивідуального замовлення № 087-1104, відповідно до умов якого позивач (замовник) доручила відповідачу (виконавцю) організувати роботи по виготовленню та передачу у власність ПВХ конструкцій (виробів). Вартість робіт була встановлена у розмірі 7 500,00 грн. Позивач оплатила роботи у повному обсязі.
Відповідно до комерційної пропозиції від 27 квітня 2017 року, передбачалося встановлення двох вікон білого кольору за розмірами, конфігурацією та малюнком, який наведений у ній.
13 липня 2017 року між сторонами був укладений акт прийому-передачі ПВХ конструкцій (виробів). В акті зазначено, що претензій по кількості, якості, комплектності та розмірам виробів у замовника (позивача) не має.
28 листопада 2017 року між сторонами був укладений акт прийому виконаних робіт з монтажу вікон.
Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Встановлено, що між позивачем та відповідачем укладено оплатний, двосторонній, консесуальний договір про виконання робіт за винагороду - договір побутового підряду.
За договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу (ст. 837 ЦК України).
Згідно ст. 865 ЦК України, за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір побутового підряду є публічним договором.
Судом встановлено, що умови погоджені із замовником і добровільно ним прийняті. Зміст і умова угоди не суперечить вимогам ст. 203 ЦК України. Позивач не був введений в оману щодо умов договору та обставин, що мають істотне значення.
Частиною першою статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару.
У разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: 1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар.
Відповідно до експертного висновку № В-485 від 02.04.2018 Волинської торгово-промислової палати, виконаного на замовлення ОСОБА_1 , після проведення вимірів встановлено розміри віконних блоків полівінілхлорид них в кількості 2-ох штук не відповідають розмірам, вказаних у комерційній пропозиції № 087-2011 від 24.07.2018 до договору № 08-1104 від 27.04.2017; вимоги монтажу не відповідають вимозі діючого стандарту.
Відповідно до експертного висновку № В-387 від 01.03.2019 Волинської торгово-промислової палати, виконаного на замовлення ОСОБА_2 , розміри вікон відповідають розмірам, вказаним у комерційній пропозиції № 087-2011 від 24.07.2018 до договору № 08-1104 від 27.04.2017 та кресленню від 21.04.2017. Вікна з ПВХ були встановлені у віконні прорізи без зауважень з боку замовника згідно договору № 08-1104 від 27.04.2017 (за підписом замовника вікон), а також підтверджено актом прийому-передачі ПВХ конструкцій від 13.07.2017 за договором № 08-1104 від 27.04.2017 (за підписом замовника вікон), актом виконаних робіт № 087-1110 від 28.11.2017 (за підписом замовника вікон). Різниця між шириною прорізів (по внутрішніх площинах стін) та шириною віконних блоків становить 80-100 мм, розміри вертикальних з`єднувальних швів становить 40-50 мм. Згідно ДСТУ Н Б В.2.6-146:2010 п. 6.4.8.2. коли різниця між шириною прорізу та віконного блоку більше 60 мм, треба провести додткову підготовку прорізу у тому числі із застосуванням розширювачів - спеціальних додаткових деталей, які приєднують до коробки вікна, що дозволяє збільшити ширину вікна з кроком 2 см за незмінних розмірів скління.
Відповідно до експертного висновку № В-1153 від 13.11.2020 Волинської торгово-промислової палати, виконаного на замовлення ОСОБА_1 , після проведених вимірів встановлено: розміри віконних блоків полівінілхлоридних в кількості 2 штук відповідають розмірам, вказаних у комерційній пропозиції № 087-2011 від 24.07.2018 до договору № 087-1104 від 27.04.2017. Віконні блоки виготовлені з недотриманням вимог щодо розмірів монтажних зазорів згідно діючого стандарту.
Відповідно до ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами.
Матеріали справи не дають підстав стверджувати, що розміри фактично встановлених вікон не відповідають розмірам, які були наведені у комерційній пропозиції. Належних, допустимих, беззаперечних доказів протилежного позивач суду не надала. 
Пункт 6.4.8.2 ДСТУ-Н Б В.2.6-146:2010 не забороняє монтувати вікна у разі ширини прорізу (монтажного зазору) більше ніж 60 мм, а передбачає проведення у такому випадку додаткових підготовчих дій - застосування розширювачів, що дозволяють збільшити ширину вікна з кроком 2 см за незмінних розмірів скління. Доказів того, що під час монтажу вікон відповідач не застосував відповідні додаткові розширювачі, матеріали справи не містять, 
Замовлення, згідно договору було виготовлене, доставлене, встановлено. Позивачем було прийнято без зауважень ПВХ-конструкції та роботи по їх монтажу, про що свідчить акт виконаних робіт № 087-1110 від 28 листопада 2017 року. Доводи апеляційної скарги, що нею було підписано документи до закінчення монтажу вікон і вона немала можливості перевірити правильність розмірів відповідно комерційної пропозиції є необґрунтованими. 
На заслуговують на увагу посилання на ч. 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», так як ця стаття не поширюється на правовідносини, що виникли між сторонами. Судом не встановлено, що відповідачем здійснювалась нечесна підприємницька діяльність. 
Позивач не обґрунтовувала свої позовні вимоги застосуванням відповідачем нечесної підприємницької практики.
Підстав для відшкодування моральної шкоди немає.
Статтею 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.
Вимога апеляційної скарги про демонтаж вікон з ПВХ та повернення сплачених коштів за вікна відповідно до договору про надання послуг № 087-1104 від 27.04.2017 у сумі 7500,00 грн не може бути розглянута судом апеляційної інстанції, оскільки відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі збільшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження в суді першої інстанції, а не у суді апеляційної інстанції.
Суд у складі колегії суддів вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому його відповідно до частини першої статті 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 369, 371, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 квітня 2021 року в цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий 
 
Судді