П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
22 вересня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/5412/20	
Головуючий в 1 інстанції: Марин П.П.
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача – Федусика А.Г.,
суддів: Бойка А.В. та Єщенко О.В.,
при секретарі – Пальоній І.М., 
за участю: представника апелянта – Ковальського Володимира Євгеновича, 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 березня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Управління Укртрансбезпеки в Одеській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача – Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Перемога», про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

В червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Управління Укртрансбезпеки в Одеській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача – Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Перемога», в якій позивач просив визнати протиправною та скасувати постанову Управління Укртрансбезпеки в Одеській області №196336 від 21.04.2020 року про застосування-господарського штрафу.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16 березня 2021 року позов залишено без задоволення.
Не погоджуючись з даним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та ухвалити нове про задоволення позову повністю.
Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що 26.02.2020 року працівниками Управління Укртрансбезпеки в Полтавській області проведено габаритно-ваговий контроль автомобіля RENAULT MAGNUM 460 (тягач), з напівпричепом-контейнеровозом LAG CZ339, що перевозив кукурудзу насипом та належать на праві власності позивачу.
Відповідно до довідки №0023950 про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 26.02.2020 року встановлено, що фактична маса транспортного засобу становить 41,76 тонн при нормативно допустимій – 44 тонн. При цьому, навантаження на першу вісь становило – 6,46 т., на другу – 12,28 т., на строєну вісь – 22,7 т. (а.с.17-19)
За результатами габаритно-вагового контролю складено акт №042726 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 26.02.2020 року (а.с.20).
Таким чином, під час габаритно-вагового контролю встановлено перевищення навантаження на одиничну вісь, про що свідчить акт Управління Укртрансбезпеки в Полтавській області про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом 26.02.2020 року № 206955 (а.с.21).
Згідно акту №206955 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 26.02.2020 року під час перевірки виявлено порушення: перевищення встановлених п.22.5 ПДР вагових норм на одиничну вісь при перевезенні вантажу без відповідного дозволу, за яке передбачена відповідальність статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».
Відповідно до запису, вчиненому інспектором ВДК, від підписання акту водій транспортного засобу відмовився.
За результатами розгляду вищевказаних документів Управлінням Укртрансбезпеки в Одеській області 21.04.2020 року прийнято постанову №196336 про застосування до позивача на підставі абз.15 ч.1 ст.60 Закону України "Про автомобільний транспорт" адміністративно-господарського штрафу в розмірі 17000 грн. (а.с.23), що і стало підставою для звернення з даним позовом до суду.
Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що   представник позивача не довів належними та допустимими доказами відсутність порушень під час перевезення вантажу.
Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції і вважає їх такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, з огляду на таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положеннями статті 5 Закону України "Про автомобільний транспорт" (далі Закон) передбачено, що основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.
Державне регулювання та контроль у сфері автомобільного транспорту спрямовані на:
забезпечення балансу інтересів держави, органів місцевого самоврядування, користувачів транспортних послуг та підприємств, установ, організацій, інших юридичних та фізичних осіб - суб`єктів господарювання на автомобільному транспорті незалежно від форм власності;
забезпечення якісного та безпечного функціонування автомобільного транспорту;
розвиток та удосконалення нормативно-правової бази діяльності автомобільного транспорту;
визначення загальних засад стратегічного розвитку, системи управління, реформування та регулювання автомобільного транспорту;
визначення пріоритетних напрямів розвитку та шляхів оптимізації діяльності автомобільного транспорту;
захист прав споживачів під час їх транспортного обслуговування;
захист національного ринку транспортних послуг та суб`єктів господарювання, що здійснюють свою діяльність у сфері автомобільного транспорту;
створення рівних умов для роботи всіх суб`єктів господарювання, що здійснюють свою діяльність у сфері автомобільного транспорту, обмеження монополізму та розвиток конкуренції;
забезпечення зайнятості населення, підготовки спеціалістів і робочих кадрів, охорони праці;
раціональне використання енергетичних та матеріальних ресурсів;
охорону довкілля від шкідливого впливу автомобільного транспорту, проведення науково-технічної роботи, досліджень та розвиток системи статистики.
Державне регулювання та контроль у сфері автомобільного транспорту реалізується шляхом проведення центральними та місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування економічної, тарифної, науково-технічної та соціальної політики, ліцензування та сертифікації на автомобільному транспорті, задоволення потреб автомобільного транспорту в паливно-енергетичних і матеріально-технічних ресурсах і транспортних засобах.
Відповідно до ст.6 Закону державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажив на території України, у тому числі - габаритно-ваговий контроль транспортних засобів.
Згідно із положеннями ст.48 Закону у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.
Положеннями статті 60 Закону передбачена відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт.
Так, відповідно до абз.15 ч.1 ст.60 Закону за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до п.22.5 Правил дорожнього руху, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.
Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, оскаржувана постанова №196336 від 21.04.2020 року про застосування адміністративно-господарського штрафу в загальній сумі 17000,00 грн. прийнята органом державного контролю за вчинення позивачем правопорушення, відповідальність за яке передбачена абз.15 ч. 1 ст.60 Закону.
При цьому, підставою прийняття оскаржуваної постанови є матеріали здійснених посадовими особами Укртрансбезпеки заходів державного контролю на автомобільному транспорті шляхом проведення 26.02.2020 року габаритно-вагового контролю транспортного засобу RENAULT MAGNUM 460 (тягач), з напівпричепом-контейнеровозом LAG CZ339. В ході зважування встановлено перевищення вказаним транспортним засобом нормативних вагових параметрів.
Колегія суддів погоджується з вказаними висновками щодо перевищення відповідним транспортним засобом нормативних вагових параметрів, що підтверджується також довідкою №0023950 про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 26.02.2020 року та актом №042726 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 26.02.2020 року, талонами (чеками) про результати зважування (а.с.17-18), якими встановлено допущення перевищення встановлених п.22.5 ПДР вагових норм на одиничну вісь (на другу – 12,28 т.) при перевезенні вантажу без відповідного дозволу, тобто перевищення склало 1,28 т., що є більшим ніж 2%, на що посилався позивач в обґрунтування позову.
При цьому, колегія суддів не приймає до уваги посилання позивача на повторне зважування, де було виявлено незначне перевищення вагових показників (менше 2%), оскільки було здійснено первинне зважування, дані якого в судовому процесі не спростовано. 
Наведені обставини свідчать про виконання відповідачем вимог ч.2 ст.77 КАС України, за якими в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Разом з тим, представником позивача всупереч положень ч.1 статті 77 КАС України, за якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78  цього Кодексу, не було доведено відсутність факту перевищення нормативних вагових параметрів.
Також, слід зазначити, що положення абз.15 ч.1 ст.60 Закону передбачають можливість здійснювати перевезення з порушенням (не дотриманням) відповідних габаритно-вагових норм за наявності відповідного дозволу (на перевезення з перевищенням ваги), разом з тим, з матеріалів справи не вбачається, а позивачем не надано жодних доказів, як наявності вказаного дозволу, так і здійснення будь-яких дій щодо його отримання, а також доказів дотримання встановлених діючим законодавством вагових обмежень  при перевезенні вантажу без вказаного дозволу.
Крім того, колегія суддів погоджується з висновками суду першої щодо безпідставності посилань позивача на відсутність в актах перевірки характеристик в частині вимірювального та зважувального обладнання при проведенні габаритно-вагового контролю, оскілки форму акту проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом затверджено Постановою КМУ №1567 від 08.11.2006 року (додаток №3), а сам акт не передбачає внесення таких даних.
Також, апеляційний суд вважає неспроможними посилання позивача на ту обставину, що перевізником, який здійснював перевезення вантаж, було ТОВ «Агро Перемога», оскільки представник ТОВ «Агро Перемога» - директор С.І. Масько зазначив про відсутність договору оренди транспортного засобу та про те, що   йому взагалі невідомо було кому належить наданий покупцем товару транспортний засіб.
З огляду на наведене колегія суддів вважає, що позовні вимоги про визнання протиправною та скасування постанови є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку щодо спірних правовідносин.
Доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині рішення, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 березня 2021 року – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя 	 	Федусик А.Г.	
Судді	    	Бойко А.В.    Єщенко О.В.