П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/174/21-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Бошкова Ю.М.  
Суддя-доповідач -  Матохнюк Д.Б.   
21 липня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Матохнюка Д.Б. 
суддів:  Шидловського В.Б.  Боровицького О. А. , 
розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 05 квітня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Тростянецької селищної ради Вінницької  області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
у січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Тростянецької селищної ради Вінницької області в якому просив:
-визнати протиправною бездіяльність Тростянецької селищної ради щодо невиплати позивачу середньої заробітної плати на період його працевлаштування з 26.11.2020 року, але не більше шести місяців;
- зобов`язати Тростянецьку селищну раду нараховувати та виплачувати ОСОБА_1 середню заробітну плату на період його працевлаштування з 26.11.2020 року, але не більше шести місяців у відповідності до частини 2 статті 33 Закону України “Про статус депутатів місцевих рад”.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 05 квітня 2021 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.
Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на  її думку, призвело до неправильного вирішення спору.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційних скарг наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, з 25.02.2009 року по 25.11.2020 року ОСОБА_1 працював на посаді сільського голови Гордіївської сільської ради Тростянецького району Вінницької області, що підтверджується записами №7-13 в трудовій книжці серії НОМЕР_1 .
При цьому, позивач три рази поспіль обирався на посаду Гордіївського сільського голови, а саме: з 25.03.2009 року обраний на посаду Гордіївського сільського голови 5 скликання; з 16.11.2010 року обраний на посаду Гордіївського сільського голови 6 скликання; з 24.11.2015 року обраний на посаду Гордіївського сільського голови 7 скликання.
Так, з 25.11.2020 року припинилися повноваження позивача, як сільського голови Гордіївської сільської ради Тростянецького району Вінницької області, оскільки 25.11.2020 року в смт. Тростянець Гайсинського району Вінницької області відбулася 1 сесія 8 скликання Тростянецької селищної ради.
08 грудня 2020 року позивач звернувся до Тростянецької селищної ради із заявою, у якій просив призначити середню заробітну плату на період працевлаштування з 26.11.2020 року. До порядку денного 3 сесії внесено питання №10 “Про відмову у виплаті середньої заробітної плати на період працевлаштування”, проектом якого передбачалось відмовити колишньому сільському голові Гордіївської сільської ради ОСОБА_1 у збереженні середньої заробітної плати, яку він одержував на виборній посаді у раді, на період його працевлаштування, у зв`язку із відсутністю підстав для її виплати, однак вказане рішення не було прийнято.
У подальшому, проект рішення “Про відмову у збереженні середньої заробітної плати на період працевлаштування” був винесений на обговорення 5 позачергової сесії 18.01.2021 року, однак рішення з приводу даного питання також прийнято не було. 
Вказані обставини слугували підставою для звернення до суду з даним позовом.
За результатом розгляду справи, суд першої інстанції, керуючись нормами чинного законодавства дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступні обставини.
Так, правові, організаційні, матеріальні та соціальні умови реалізації громадянами України права на службу в органах місцевого самоврядування, визначення загальних засад діяльності посадових осіб місцевого самоврядування, їх правовий статус, порядок та правові гарантії перебування на службі в органах місцевого самоврядування наведені в Законі України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 07 червня 2001 року №2493-II (Закон №2493-II).
Статтею 1 Закону №2493-ІІ визначено, що служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.
Згідно з ст. 3 Закону №2493-ІІ посадами в органах місцевого самоврядування є: виборні посади, на які особи обираються територіальною громадою; виборні посади, на які особи обираються або затверджуються відповідною радою; посади, на які особи призначаються сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України.
При цьому, ст. 118 Кодексу законів про працю України визначено гарантії для працівників, обраних на виборні посади.
Так, працівникам, звільненим від роботи внаслідок обрання їх на виборні посади в державних органах, а також у партійних, профспілкових, комсомольських, кооперативних та інших громадських організаціях, надається після закінчення їх повноважень за виборною посадою попередня робота (посада), а при її відсутності - інша рівноцінна робота (посада) на тому самому або, за згодою працівника, на іншому підприємстві, в установі, організації.
Правовий статус депутата сільської, селищної, міської, районної у місті, районної, обласної ради як представника інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу та рівноправного члена місцевої ради визначає Закон України від 11.07.2002 року №93-IV “Про статус депутатів місцевих рад” (Закон №93-IV), який також встановлює гарантії депутатської діяльності та порядок відкликання депутата місцевої ради.
Відповідно до ч. 1 статті 33 Закону №93-IV у разі обрання депутата місцевої ради на виборну посаду у раді, на якій він працює на постійній основі, трудовий договір з ним за попереднім місцем роботи припиняється відповідно до законодавства. Обраний на виборну посаду у відповідній раді, на якій він працює на постійній основі, депутат місцевої ради, який перебуває на службі у військових формуваннях чи правоохоронних органах держави, прикомандировується до місцевої ради із залишенням на цій службі.
Згідно з ч. 2 ст. 33 Закону №93-IV передбачається, що депутату місцевої ради, який працював у раді на постійній основі, після закінчення таких повноважень надається попередня робота (посада), а за її відсутності - інша рівноцінна робота (посада) на тому самому або, за згодою депутата, на іншому підприємстві, в установі, організації.
У разі неможливості надання відповідної роботи (посади) на період працевлаштування за колишнім депутатом місцевої ради зберігається, але не більше шести місяців, середня заробітна плата, яку він одержував на виборній посаді у раді, що виплачується з відповідного місцевого бюджету. У разі, якщо колишній депутат місцевої ради має право на пенсійне забезпечення або йому призначена пенсія за віком, по інвалідності, у зв`язку із втратою годувальника, за вислугу років відповідно до закону, за ним не зберігається середня заробітна плата, яку він одержував на виборній посаді в раді.
Крім того, листом Міністерства соціальної політики від 16.05.2014 року №746/13/74-14 "Щодо соціальних гарантій депутатів місцевих рад" (є чинним) роз`яснено, що у разі коли колишній депутат місцевої ради до обрання на виборну посаду у раді перебував у трудових відносинах з підприємством (установою, організацією) незалежно від форми власності та виду діяльності, однак надання попередньої або рівноцінної роботи йому на цьому підприємстві (установі, організації) або, за його згодою, на іншому неможливе, закон гарантує збереження за цим депутатом середньої заробітної плати на період його працевлаштування, але не більше шести місяців; у разі ж коли колишній депутат місцевої ради до обрання на виборну посаду у раді не перебував у трудових відносинах з підприємством (установою, організацією) незалежно від форми власності та виду, зазначені вище гарантії на нього не поширюються.
Тобто у разі коли колишній депутат місцевої ради (у даному випадку голова сільської ради) до обрання на виборну посаду у раді перебував у трудових відносинах з підприємством (установою, організацією) незалежно від форми власності та виду діяльності, однак надання попередньої або рівноцінної роботи йому на цьому підприємстві (установі, організації) або, за його згодою, на іншому неможливе, закон гарантує збереження за цим депутатом середньої заробітної плати на період його працевлаштування, але не більше шести місяців.
Таким чином, вищезазначені гарантії передбачені для осіб, які звільнилися з роботи внаслідок обрання на виборну посаду у раді. Отже, у разі, коли особа до обрання на виборну посаду у раді не перебувала у трудових відносинах з підприємством (установою, організацією) незалежно від форми власності та виду, зазначені вище гарантії на неї не поширюються.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, до обрання позивачем сільським головою, останній також працював на виборній посаді, оскільки у листопаді 2010 року та березні 2009 року був обраний сільським головою, тобто він обирався сільським головою впродовж трьох скликань. Таким чином, позивачу, який працював сільським головою, після закінчення його повноважень, неможливо надати попередню роботу (посаду), оскільки ця посада є виборною.
При цьому, із трудової книжки позивача встановлено, що останнім місцем роботи позивача до обрання сільським головою є ТОВ “Богданівське”, з якого він звільнився за власним бажанням. Тобто, у період з 25.12.2006 (з моменту його звільнення) по 25.03.2009 року (обрання Гордіївським сільським головою) позивач офіційно не працював, відтак не перебував у трудових відносинах з підприємством (установою, організацією).
За таких обставин, відповідач не міг забезпечити надання позивачу попередньої роботи (посади) або рівнозначної, адже він до обрання його сільським головою офіційно працевлаштованим не був. 
Враховуючи викладене вище, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивач не має права на виплати, визначенні статтею 33 Закону України “Про статус депутатів місцевих рад”, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 07.02.2019 року у справі №507/1299/16-а, від 14.11.2019 року у праві №557/157/16-а. 
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку.
Крім того, у апеляційній скарзі позивачем не зазначено жодної норми матеріального або процесуального права, яку порушив суд першої інстанції під час розгляду даної справи та обставини або доказу, якому суд першої інстанції не дослідив чи не надав належної оцінки.
Колегія суддів звертає увагу, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду –без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. 
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення дотримано норми матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги.
Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.6 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому відповідно до п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу судове рішення за результатами її розгляду судом апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а  рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 05 квітня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту підписання суддями та оскарженню не підлягає.
          
Головуючий	 	 	Матохнюк Д.Б.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Шидловський В.Б.    Боровицький О. А.