Номер провадження: 33/813/717/21
Номер справи місцевого суду: 520/10062/17 
Головуючий у першій інстанції Чаплицький В.В.
Доповідач Заїкін А. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.08.2021 року                                                                 м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 520/10062/17
Номер провадження: 33/813/717/21

Одеський апеляційний суд у складі:
- головуючого судді - Заїкіна А.П.,
- за участю секретаря судового засідання - Рибачук О.І.,

Особи, які прийняли участь у судовому засіданні:
- захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвокат Гришко Сергій Олександрович,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Гришка Сергія Олександровича, діючого в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Київського районного суду м. Одеси від 26 вересня 2017 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП, 

встановив:

Вищезазначеною постановою суду притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі - 10 200 грн. на користь держави, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі - 320 грн.
Відповідно до змісту постанови суду першої інстанції, 17.08.2017 року о 21 годині 00 хвилин, ОСОБА_1 , керував транспортним засобом «Mercedes-GL 350» д/з НОМЕР_1 в м. Одеса по вул. Люстдорфська дорога, 55, з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, нечітке мовлення. Від проходження огляду на стан сп`яніння, водій у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків.
На підставі викладених обставин, співробітником поліції складено протокол про адміністративне порушення серії  БР № 155404 від 23.08.2017 року про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В апеляційній скарзі адвокат Гришко Сергій Олександрович, діючий від імені ОСОБА_1 , просить постанову суду першої інстанції скасувати. Провадження у справі закрити за відсутності в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення.
 
Зазначає, що: 1) оскаржувана постанова винесена з порушенням діючого законодавства; 2) в матеріалах справи відсутні докази вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, а також відсутні докази перебування ОСОБА_1 за кермом автомобілю; 3) вказана справа розглянута за відсутності ОСОБА_1 та належного його сповіщення про дату та час розгляду справи.
 
Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, приходжу до таких висновків.
Згідно з положеннями ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Апеляційний суд погоджується з твердженням апелянта про те, що саме судом першої інстанції його не було належним чином сповіщено про дату, час та місце судового розгляду. Саме за вказаних обставин апелянту було поновлено строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції. 
Мотивуючи винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції зазначив у мотивувальній частині постанови, що суд вважає, що в діях ОСОБА_1 , вбачаються ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП України, за кваліфікуючою ознакою керування транспортними засобами особами, які перебувають у стані алкогольного сп`яніння.
За результатами дослідження апеляційним судом у судовому засіданні зазначених вище доказів встановлені наступні обставини.
У протоколі про адміністративне правопорушення серії БР № 155404 від 23.08.2017 року зазначено, що  ОСОБА_1 , керував транспортним засобом «Mercedes-GL 350» д/з НОМЕР_1 , із ознаками алкогольного сп`яніння.
Одним із доводів апеляційної скарги є те, що ОСОБА_1 не керував автомобілем, а транспортний засіб «Mercedes-GL 350» д/з НОМЕР_1 . Тим самим, апелянт не порушував вимоги п. 2.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не підтверджують факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.
Інших доказів, зокрема відеозапису події з керування транспортним засобом, до матеріалів справи не долучено.
Суд апеляційної інстанції не вважає достатніми доказами винуватості ОСОБА_1 у вчиненні вказаного правопорушення відомості, які містяться у протоколі про адміністративне правопорушення серії БР № 155404 від 23.08.2017 року, пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ..
Матеріали справи не містять об`єктивних даних про керуванням ОСОБА_1 вищевказаним транспортним засобом.
З метою встановлення дійсних обставин по справі, перевірки доводів апелянта було не одноразово направлено запит до Управління патрульної поліції в Одеській області стосовно витребування відеозапису подій з нагрудних камер патрульного поліцейського, який складав протокол про адміністративне правопорушення відносно громадянина ОСОБА_1 . 
Управління патрульної поліції в Одеській області листом №19318/41/13/13/02-11 від 17.06.2021 року, повідомив, що надати відеозаписи з нагрудних відеореєстраторів не має можливості, оскільки вони були знищені.
Також варто зауважити, що матеріалах спари наявна відповідь Управління патрульної поліції в Одеській області №434а/з/41/13/04/03-20 від 29.12.2020 року на адвокатський запит адвоката Гришко Сергія Олександровича, в якій зазначено, що у період з січня 2019 року по грудень 2020 року, інформація щодо притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих не в автоматичному режимі, гр. ОСОБА_1 відсутня.
Апеляційний суд погоджується з твердженням апеляційної скарги, що матеріали справи не містять належних, допустимих та достатніх доказів того, що апелянт рухався на транспортному засобі в розумінні правил дорожнього руху і був зупинений саме під час керування транспортним засобом.
Таким чином, неправильно оцінивши докази у справі, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки такий висновок не ґрунтується на об`єктивних доказах, а тільки на однобічній оцінці матеріалів справи.
У результаті перевірки матеріалів справи та доводів апеляційної скарги, аналізу добутих в апеляційному суді доказів, приходжу до висновку, що доводи апеляційної скарги про недоведеність скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є доведеними.
Згідно з приписами ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
За встановлених під час апеляційного розгляду справи обставин, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, безпідставно, оскільки його вина не доведена належними, допустимими та достатніми доказами, а усі можливості доказування у даному конкретному випадку вичерпані.
Стаття 247 КУпАП не передбачає такої підстави для закриття провадження у справі, як недоведеність вини особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності. Тому, у даному випадку необхідно застосувати аналогію закону, як засіб заповнення прогалини у законодавстві, який полягає у застосуванні врегульованих конкретною нормою правовідносин, норми закону, що регламентує подібні відносини у кримінально-процесуальному законодавстві.
Пунктом третім частини першої статті 284 КПК України передбачено, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати.
Під час апеляційного розгляду справи встановлено, що докази, на які послався суд першої інстанції у постанові, є недостатніми, а інших, об`єктивних доказів у справі немає та під час апеляційного розгляду вони не встановлені. Можливості їх отримати вичерпані.
Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії.
Згідно з приписами ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.
Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
У даній адміністративній справі йдеться не про скоєння кримінального злочину, а про вчинення адміністративного правопорушення. Але, оскільки Кодекс України про адміністративні правопорушення не передбачає таку підставу для закриття провадження у справі як недоведеність вини, вважаю за необхідне застосувати аналогію закону (ст. 284 КПК України) та ст. 62 Конституції України, як норму прямої дії.

У відповідності до п. 2 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 8, 62 Конституції України, ст. 284 КПК України, ст. ст. 7, 252, 280, 284, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, Одеський апеляційний суд,
постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Гришка Сергія Олександровича, діючого в інтересах ОСОБА_1 , - задовольнити частково. 

Постанову Київського районного суду м. Одеси від 26 вересня 2017 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП,- скасувати.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП,- закрити у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпаності можливості їх отримати.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду:                                        А.П. Заїкін