Справа № 351/1886/20 
Провадження № 22-ц/4808/1099/21 
Головуючий у 1 інстанції Сегін  І. Р. 
Суддя-доповідач Девляшевський 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 липня 2021 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
       судді-доповідача                Девляшевського В.А., 
                       суддів:                Бойчука І.В., Фединяка В.Д., 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Служба у справах дітей Снятинської міської ради в частині позовних вимог про стягнення аліментів, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 на часткове рішення Снятинського районного суду, ухвалене головуючим суддею Сегіним І.Р. 17 травня 2021 року,
в с т а н о в и в:
У жовтня 2020 року ОСОБА_1 пред`явила звернулася до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - орган опіки та піклування Снятинської міської ради з позовом про стягнення аліментів. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішенням Снятинського районного суду від 08.06.2015 шлюб між сторонами розірвано, сина ОСОБА_3 залишено проживати з матір`ю. Позивач вказала, що самостійно матеріально забезпечує сина. Зазначила, що відповідач не допомагає у вихованні та матеріальному забезпеченні їхньої спільної дитини, не цікавиться дитиною, не відвідує ні за місцем проживання, ні за місцем навчання сина. Син навчається в Заболотівському ліцеї, відвідує гурток бального танцю "Квіти надії" Коломийського будинку дитячої та юнацької творчості та заняття з вільної боротьби і являється учнем Снятинської ДЮСШ "Колос" в смт. Заболотів. За відвідування вказаних занять позивач вносить кошти. Просила стягувати з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі двох прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, що становить 3718 грн.
Рішенням Снятинського районного суду від 17 травня 2021 року позов задоволено частково. Ухвалено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі одного прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років станом на 01.01.2021 щомісячно з дня пред`явлення позову 27.10.2020 року і до досягнення дитиною повноліття. В решті позову, в частині позовних вимог про стягнення аліментів, відмовлено. Рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць допущено до негайного виконання. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 908 грн судового збору.
Не погоджуючись із даним рішенням суду, представник ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає оскаржене рішення незаконним та необґрунтованим, прийнятим з неповним з`ясуванням обставин справи. Апелянт зазначає, що відповідач спілкується з сином, а також надавав йому матеріальну допомогу, оскільки між сторонами існували усні домовленості по матеріальному утриманню сина. Крім того вказує, що на утриманні ОСОБА_2 знаходяться двоє малолітніх дітей від іншого шлюбу, а також непрацездатна матір, стан здоров`я якої не дає можливості останній самостійно про себе піклуватися. Також зазначає, що відповідач ніде офіційно не працює, не має постійних доходів, не здійснює діяльність як фізична особа-підприємець, а тому не має можливості сплачувати аліменти у розмірі, визначеному судом. Апелянт вказує, що позивач працює на високооплачуваній посаді. Крім того зауважує, що сторонами у 2012 році придбано новий автомобіль Volkswagen Golf, який оформлено на позивача. Також між сторонами була усна домовленість, за якою відповідач не подаватиме позов про поділ майна і не претендуватиме на вказаний автомобіль, а позивач в свою чергу не буде вимагати сплати непомірних аліментів на утримання сина. Посилаючись на те, що відповідач не відмовляється утримувати сина, однак в змозі сплачувати аліменти у розмірі 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, що становить 1255 грн, просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягувати з нього аліменти у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 8 років щомісячно з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.
У надісланому на адресу суду відзиві позивачка ОСОБА_1 доводи апеляційний скарги заперечила, оскільки вважає їх необґрунтованими. Позивач вказала, що в 2015 році нею подано заяву про стягнення аліментів. На прохання відповідача та переконання, що земельна ділянка буде записана на спільного сина сторін та відповідач буде добровільно допомагати сину, позивачкою подано заяву про залишення позову без розгляду. Позивач вказала, що відповідач працює турагентом в турагенції САБО в м. Коломия. Щодо придбання майна під час перебування в шлюбі, то вказані факти, на думку позивача, не є предметом та позовною вимогою в даній справі. Зазначила, що транспортний засіб Volkswagen Golf не є усною домовленістю щодо зарахування коштів на утримання сина. Позивач вказала, що за її кошти був побудований гаражний ангар, який проданий відповідачем без її згоди. Зауважила, що на її утриманні перебуває батько ОСОБА_4 , який постійно проходить курс лікування. Враховуючи вказане, просила в задоволенні апеляційної скарги відмовити, оскаржене рішення залишити без змін.
Представником ОСОБА_2 подано письмові пояснення, в яких остання зазначила, що позивач не обґрунтувала належними доказами вартості занять сина у гуртках, з наданих ОСОБА_1 квитанцій не вбачається, що вказані заняття є платними. Також позивачкою не наведено жодних даних про її місце роботи. Представник відповідача вказує, що відповідач утримує сина в міру своїх фінансових можливостей, однак не має змоги оплачувати аліменти у розмірі, визначеному судом. Вказала, що відповідач дійсно працював у ОСОБА_5 , однак діти відповідача від другого шлюбу являються малолітніми, тому потребують матеріального утримання і допомоги у піклуванні про них. 
Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції з врахуванням ст.ст. 180-182 СК України, а також наявність у відповідача інших малолітніх дітей, його молодий та працездатний вік дійшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання сина в розмірі одного прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років станом на 01.01.2021. З цими висновками місцевого суду апеляційний суд погоджується з огляду на таке. 
Судом першої інстанції встановлено і з матеріалів справи вбачається, що сторони у справі є батьками малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією виписки свідоцтва про народження, а тому згідно ст. 180 СК України вони зобов`язані утримувати його до досягнення повноліття (а.с.9). 
Рішенням Снятинського районного суду від 08 червня 2015 року шлюб між сторонами розірвано. Сина залишено проживати з матір`ю (а.с. 25).
У частині третій статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно з статтею 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Апеляційний суд зауважує, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Прожитковий мінімум – це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (стаття 1 Закону України «Про прожитковий мінімум»).
Згідно зі статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень.
Вказані величини свідчать лише про мінімальний рівень матеріального забезпечення.
Таким чином, з врахуванням того, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, та враховуючи розмір прожиткового мінімуму на дітей віком від 6 років, матеріальне становище сторін, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно визначив розмір аліментів в сумі одного прожиткового мінімуму на дитину.
Верховний Суд в постанові від 17 червня 2020 року (справа № 642/80/18) зазначив, що сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.
З матеріалів справи вбачається, що син сторін проживає з матір`ю, а отже на ОСОБА_1 покладено більше турбот щодо утримання дитини. 
Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції при ухваленні рішення в даній справі було в повній мірі враховано обставини, зазначені в ст.182 СК України, зокрема: наявність на утриманні відповідача двох малолітніх дітей та обґрунтовано частково задоволено позовні вимоги.
При цьому колегія суддів вважає, що виходячи з закріплених частиною 9 статті 7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, такий розмір аліментів сприятиме гармонійному фізичному та духовному розвитку дитини, а платник аліментів, враховуючи встановлені судом обставини, має можливість нести відповідні витрати. Аліменти у вказаному розмірі є помірною сумою, не завищеною в сьогоднішніх умовах з урахуванням віку та потреб дитини. 
Покликання апелянта на необхідність зменшення визначеного розміру аліментів на утримання дитини до мінімального гарантованого розміру, а саме до 1255 грн не заслуговують на увагу, оскільки закріплений на законодавчому рівні розмір прожиткового мінімуму не виконує обмежувальну функцію при визначенні розміру аліментів.
Апеляційний суд також відхиляє доводи апелянта ОСОБА_2 про те, що його матеріальний стан є незадовільним, оскільки будь-яких доказів свого дійсного майнового стану ні до суду першої, ні до апеляційної інстанцій ним подано не було.
Необґрунтованими є доводи відповідача про те, що позивачка ОСОБА_1 працює на високооплачуваній посаді та отримує значні доходи, оскільки жодних документальних відомостей на підтвердження цього відповідачем не надано. 
Не заслуговують на увагу також доводи представника відповідача щодо існування усної домовленість, за якою відповідач не подаватиме позов про поділ майна і не претендуватиме на придбаний сторонами за час шлюбу автомобіль, а позивач в свою чергу не буде вимагати сплати непомірних аліментів на утримання сина. Вказані доводи не мають жодного доказового значення для вирішення даної справи, оскільки судом першої інстанції при визначенні розміру аліментів дані обставини до уваги не брались. 
Крім того, апеляційний суд зауважує, що відповідач у разі зміни матеріального чи сімейного стану, або ж погіршення здоров`я має право звернутися до суду із позовною заявою про зменшення розміру визначених судом аліментів, що передбачено ст. 192 СК України та п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 № «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року.
При цьому апеляційний суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).
Вищевикладене свідчить про те, що апеляційна скарга є безпідставною, а тому не підлягає задоволенню.
Таким чином, судове рішення в даній справі ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги зводяться лише до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції.
З огляду на вищенаведене апеляційна скарга відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд 
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 залишити без задоволення, а часткове рішення Снятинського районного суду від 17 травня 2021 року – без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її проголошення, і у випадках, передбачених п.2 частини 3 статті 389 ЦПК України може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного її тексту.

Суддя-доповідач:                                                         В.А. Девляшевський 
Судді:                                                                        І.В. Бойчук
                                                                               В.Д. Фединяк

Повний текст постанови складено 22 липня 2021 року.