ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2021 року	Львів	Справа № 380/1714/21   пров. № А/857/9230/21	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                                                       Святецького В.В.          
суддів                                                                            Гудима Л.Я., Довгополова О.М.
з участю секретаря судового засідання                     Хітрень О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 березня 2021 року у справі №380/1714/21 (головуюча суддя Кедик М.В., м. Львів) за позовом ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Львів), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, - Головне управління Державної міграційної служби України у Львівській області про визнання протиправною та скасування постанови,- 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Львів) (далі - відповідач), у якому просив суд визнати протиправною та скасувати    постанову заступника начальника відділу примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Онишкевича Романа Івановича від 20.01.2021 про закінчення виконавчого провадження ВП № 64021193, як таку, що прийнята за відсутності законної підстави для прийняття, тобто за відсутності фактичного виконання рішення суду.
Рішенням від 24 березня 2021 року Львівський окружний адміністративний суд у задоволенні позову відмовив повністю. 
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказує на те, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки тим обставинам, що приймаючи постанову про закінчення виконавчого провадження заступник начальника відділу примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіональною управління Міністерства юстиції (м. Львів) Онишкевич P.І. не звернув уваги, що лист відповідача (боржника) про відсутність законодавчих підстав (відмови) в оформленні та наданні дозволу на імміграцію не є ані рішенням про відмову, ані рішенням про оформлення та надання дозволу на імміграцію.
Вже після прийняття оскарженої постанови, а саме - 03.02.2021 позивач отримав рішення про відмову    у наданні дозволу на імміграцію в Україну. 
Зазначає, що    на час закінчення виконавчого провадження оскарженою постановою від 20.01.2021 фактичного виконання рішення суду не відбулося, так як лист    № 7900063105658 від 15.01.2021 не був рішенням про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну.
З огляду на викладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити повністю.
Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Львів), Головне управління Державної міграційної служби України у Львівській області подали відзиви на апеляційну скаргу, в яких спростовують доводи позивача про невідповідність рішення суду першої інстанції вимогам матеріального права. 
Учасники справи викликалися в судове засідання, проте, у зв`язку з їх неявкою фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Суд встановив та матеріалами справи підтверджується, що постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15.10.2020 у справі 380/5246/20 позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області про зобов`язання вчинити дії задоволено; зобов`язано Головне управління Державної міграційної служби України у Львівській області розглянути заяву ОСОБА_1 , громадянина Республіки Азербайджан, ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , від 26.02.2020 про надання дозволу на імміграцію в Україну з прийняттям відповідного рішення з урахуванням висновків, викладених у постанові суду.
На виконання рішення 11.12.2020 Львівським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист № 380/5246/20, про зобов`язання Головне управління Державної міграційної служби України у Львівській області розглянути заяву ОСОБА_1 , громадянина Республіки Азербайджан, ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , від 26.02.2020 про надання дозволу на імміграцію в Україну з прийняттям відповідного рішення з урахуванням висновків, викладених у постанові суду.
ОСОБА_1 звернувся до відповідача з заявою про примусове виконання рішення суду.    
Постановою заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Львів) від 05.01.2021 відкрито виконавче провадження № 64021193 по примусовому виконанню виконавчого листа № 380/5246/20, виданого Львівським окружним адміністративним судом 11.12.2020.
Листом від 15.01.2021 № 4601.4.1-375/46.1-21 Головне управління Державної міграційної служби України у Львівській області повідомило відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Львів), що виконавчий лист № 380/5246/20, виданий Львівським окружним адміністративним судом 11.12.2020 виконаний, оскільки розглянуто заяву ОСОБА_1 від 26.02.2020 про надання дозволу на імміграцію в Україну та проінформовано його про відсутність законодавчих підстав (відмови) в оформленні та наданні дозволу, що підтверджується листом від 15.01.2021 № 4601/4/1-371/46.1-21.
Заступником начальника відділу примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Онишкевичем Р.І. 20.01.2021 прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження, на підставі п. 9 ч.1 ст.  39, ст.40 Закону України "Про виконавче провадження".            
Позивач вважає постанову відповідача про закінчення виконавчого провадження протиправною, тому звернувся до суду з даним позовом.
Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції керувався тим, що оскаржувана постанова була винесена правомірно, оскільки до її винесення існувало рішення Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області від 15.01.2021 № 4601.4.1-371/46.1-21 про відмову у наданні дозволу на імміграцію позивачу в Україну. 
Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені  ст. 308 КАС України, апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.2  ст.19 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає  Закон України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII.
Згідно  зі ст.    1 Закон України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені  Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього  Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього  Закону  підлягають примусовому виконанню.
Пунктом 1 ч. 1  ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження"  передбачено, що    відповідно до цього  Закону  підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються  Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів"  (ч. 1  ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження").
Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (ч.ч. 1, 2  ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження").
Згідно з ч. 1  ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у  ст. 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Відповідно до частини шостої  статті 26 Закону України "Про виконавче провадження"  за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).
Статтею 63 Закону України "Про виконавче провадження"  визначено порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.
За рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою  статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.
У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.
З наведених норм слідує, що Законом України «Про виконавче провадження» передбачено чітку послідовність дій виконавця при отриманні виконавчого документа, а також сукупність дій, які останній повинен вчинити в межах примусового виконання рішення, зокрема і такого, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.
Разом з тим, згідно з п. 9 ч. 1, ч.ч. 2, 3 ст. 39 вказаного вище Закону виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.
У випадках, передбачених пунктами 1-3, 5-7, 9-12, 14, 15 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається разом із постановою про закінчення виконавчого провадження до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.
З матеріалів справи слідує, що заступником начальника відділу примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) 20.01.2021 прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 64021193 у зв`язку з фактичним виконання рішення суду.
У вказаній постанові зазначено, що Головним управлінням Державної міграційної служби України у Львівській області розглянуто заяву ОСОБА_1 від 26.02.2020 про надання дозволу на імміграцію в Україну та за результатами перевірки поданих документів встановлено відсутність підстав (відмову) в оформленні та наданні дозволу на імміграцію в України, про що повідомлено стягувача листом від 15.01.2021.
Позивач/апелянт в позовній заяві та апеляційній скарзі наголошує, що на час прийняття постанови від 20.01.2021 про закінчення виконавчого провадження ВП № 64021193, фактичного виконання рішення суду не відбулося, оскільки лист    від 15.01.2021    № 4601.4.1-375/46.1-21 не був рішенням про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну.
Проте з матеріалів справи колегія суддів вбачає, що Головне управління Державної міграційної служби України у Львівській області прийняло рішення від 15.01.2021 № 4601.4.1-371/46.1-21 про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну, видане громадянину Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 .
Листом від 29.01.2021 № 4601.4.1-764/46.1-21 Головне управління Державної міграційної служби України у Львівській області повідомило позивача, що на виконання виконавчого листа № 380/5246/20, виданого Львівським окружним адміністративним судом    11.12.2020 та постанови про відкриття виконавчого провадження від 05.01.2021 ВП № 64021193, розглянуто заяву від 26.02.2020 про надання дозволу на імміграцію в Україну. За результатами перевірки встановлено відсутність законодавчих підстав (відмови) в оформленні та наданні дозволу на імміграцію в Україну.
Головне управління Державної міграційної служби України у Львівській області скерувало позивачу копію вказаного рішення.
Отже, боржником виконавчий лист № 380/5246/20, виданий Львівським окружним адміністративним судом 11.12.2020, виконано, тобто Головне управління Державної міграційної служби України у Львівській області розглянуло заяву ОСОБА_1 , громадянина Республіки Азербайджан, від 26.02.2020 про надання дозволу на імміграцію в Україну та прийняло рішення від 15.01.2021 № 4601.4.1-371/46.1-21 про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну.    
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що рішення від 15.01.2021 № 4601.4.1-371/46.1-21 про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну, було прийнято до прийняття оскарженої постанови від 20.01.2021 про закінчення виконавчого провадження ВП № 64021193, а направлення листа від 15.01.2021 з повідомленням про розгляд заяви позивача, однак без рішення, не спростовує відсутність такого.
Відтак, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів, суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.
З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вжив усіх заходів для всебічного і повного дослідження обставин справи та ухвалив законне й обґрунтоване рішення.
Наведені вище обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність рішення суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги. 
Інші, зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС)  України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.  Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.     

Керуючись статтями 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 березня 2021 року у справі №380/1714/21 – без змін.
          Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках, передбачених частиною 4 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	В. В. Святецький 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	О. М. Довгополов  	
Повне судове рішення складено 01.07.2021.