ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

22 вересня 2021 року	  м. Одеса	Справа № 915/372/21	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Принцевської Н.М.;
суддів: Діброви Г.І., Ярош А.І.;
(Південно-західний апеляційний господарський суд, м. Одеса, проспект Шевченка,29)

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Комунального підприємства  „Дирекція Єдиного замовника „Океан”
на рішення Господарського суду Миколаївської області від 28.05.2021
по справі №915/372/21
за позовом Колективного підприємства  „Миколаївліфт”
до Комунального підприємства „Дирекція Єдиного замовника „Океан”
про стягнення грошових коштів в сумі 169 561, 72 грн., 
(суддя першої інстанції: Олейняш Е.М., дата та місце ухвалення рішення: 28.05.2021, Господарський суд Миколаївської області, м. Миколаїв, вул.Адміральська, 22)                              

В березні 2021 Колективне підприємство “Миколаївліфт” (далі – КП «Миколаївліфт») звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Комунального підприємства “Дирекція єдиного замовника “Океан” (далі – КП «Дирекція єдиного замовника «Океан») заборгованість у розмірі 169 561, 72 грн., з яких: 87 739, 98 грн. сума основного боргу за договором підряду № 1 від 01.06.2019 року; 72 469, 96 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язання; 9 351, 78 грн. 3% річних від простроченої суми.
Позивач зазначає, що предметом спору є вимога про стягнення грошової заборгованості. Підставою позову позивачем зазначено обставини щодо неналежного виконання відповідачем умов договору підряду на технічне обслуговування ліфтів №1 від 01.06.2019 року, а саме: зобов`язання  щодо своєчасної та в повному обсязі оплати за отримані послуги, внаслідок чого позивачем заявлено до стягнення заборгованість у спірній сумі та нараховано пеню і 3 % річних. Позовні вимоги обґрунтовані положеннями ст. 193 Господарського кодексу України, ст. 525, 526, 530, 625, 629, 837, 854 Цивільного кодексу України та умовами договору.
Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 28.05.2021 по даній справі позов задоволено частково, стягнуто з КП “Дирекція єдиного замовника “Океан” на користь позивача КП “Миколаївліфт”:
- 87 739, 98 грн. (вісімдесят сім тисяч сімсот тридцять дев`ять грн. 98 коп.) - суми основного боргу за договором підряду № 1 від 01.06.2019 року;
- 9 351, 78 грн. (дев`ять тисяч триста п`ятдесят одна грн. 78 коп.) - 3 % річних;
- 66 520, 23 грн. (шістдесят шість тисяч п`ятсот двадцять грн. 23 коп.) - пені;
- 2    454, 18 грн. (дві тисячі чотириста п`ятдесят чотири грн. 18 коп.) – витрат по сплаті судового збору; в решті позову відмовлено.
В оскаржуваному рішенні суд зазначив, що станом на день розгляду справи суду не подано доказів оплати заборгованості за договором підряду № 1 від 01.06.2019 року на загальну суму 87 739, 98 грн., строк оплати якої настав, як і не подано доказів, які б спростовували позовні вимоги, у зв`язку з чим позовна вимога в частині стягнення заборгованості за технічне обслуговування ліфтів за договором підлягає задоволенню.
Також в рішенні судом першої інстанції здійснено перерахунок розміру 3 % річних та встановлено, що 3 % річних за період з 23.07.2019 року по 22.03.2021 року, по кожному акту окремо, становлять 9 525, 81 грн. Суд, не виходячи за межі позовних вимог, дійшов висновку про обґрунтованість та підставність вимоги про стягнення 3 % річних у заявленій до стягнення позивачем сумі 9  351, 78 грн. 
Крім того, перевіривши розрахунок розміру пені, судом встановлено, що позивачем здійснено нарахування пені без урахування положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, тобто пеню нараховано поза межами шестимісячного строку. Судом першої інстанції здійснено перерахунок розміру пені по кожному акту окремо, з урахуванням здійснених відповідачем оплат та в межах шестимісячного строку. Судом встановлено, що пеня становить 66 520, 23 грн., у зв`язку з чим вимога про стягнення пені в розмірі 66 520, 23 грн. є обґрунтованою, підставною та підлягає задоволенню. В решті пені в розмірі 5 949, 73 грн. суд першої інстанції відмовив.
Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, КП «Дирекція Єдиного замовника «Океан» звернулась до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Миколаївської області від 28.05.2021 скасувати, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково, а саме – зменшити розмір пені на 99 % та стягнути на користь КП «Миколаївліфт» 87739,98 грн. основного боргу, 9351,78 грн. 3% річних та 665,20 грн. пені.
Апелянт зазначає, що судом першої інстанції при прийнятті рішення не взято до уваги такі обставини як відсутність збитків у позивача та скрутне фінансове становище відповідача.
КП «Дирекція Єдиного замовника «Океан» посилається на ст.233 Господарського кодексу України та зазначає, що у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з врахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Відповідач зазначає, що несвоєчасне погашення заборгованості перед позивачем сталося не з вини відповідача, оскільки єдиним джерелом для оплати за надані послуги з обслуговування ліфтів є кошти, отримані в якості оплати за надання послуг з обслуговування багатоквартирних будинків з боку населення. Вказана заборгованість споживачів є тією обставиною, що і викликає неможливість сплати пені в сумі 66520,23 грн.
На думку заявника апеляційної скарги в судовому рішенні прослідковується порушення норм процесуального права, що проявляється у необґрунтованості судового рішення.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.07.2021 апеляційну скаргу КП „Дирекція Єдиного замовника  „Океан” на рішення Господарського суду Миколаївської області від 28.05.2021 по справі №915/372/21 залишено без руху.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 30.07.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою КП „Дирекція Єдиного замовника  «Океан», вирішено розглянути апеляційну скаргу  КП „Дирекція Єдиного замовника  „Океан” на рішення Господарського суду Миколаївської області від 28.05.2021 по справі №915/372/21 у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження. 
27.08.2021 до Південно-західного апеляційного господарського суду від КП «Миколаївліфт» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач заперечує проти доводів апеляційної скарги, просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а скаргу – без задоволення.
08.09.2021 до Південно-західного апеляційного господарського суду від КП «Дирекція Єдиного замовника «Океан» надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу.
Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу та відзив на апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та дотримання процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, 01.06.2019 року між КП “Миколаївліфт” (підрядник) та КП “Дирекція єдиного замовника “Океан” (замовник) укладено договір підряду №1 на технічне обслуговування ліфтів та диспетчерських систем зв`язку (при розрахунках з квартиронаймачами) (а.с. 10-13). 
Відповідно до п. 8.1, п. 8.2 Договору цей договір набирає чинності з моменту його укладення сторонами та діє по 31.12.2019 року. Якщо за два місяці до закінчення терміну дії договору ні одна із сторін не заявить про припинення його дії, то договір вважається продовженим ще на один рік.
Договір підписано та скріплено печатками сторін. 
Відповідно до п. 1.1 договору замовник доручає, а підрядник приймає на себе організацію та виконання робіт по повному технічному обслуговуванню ліфтів на об`єктах замовника, згідно переліку ліфтів (Додаток № 1) (арк. 14-21).
Пунктом 1.2 договору передбачено, що повне технічне обслуговування включає регламентні роботи (РР-п. 3.1.1.3 цього договору), місячний ремонт (МР- п. 3.1.1.1 цього договору), квартальний ремонт (КР – п. 3.1.1.2 цього договору), технічне обслуговування систем диспетчерського зв`язку (п. 3.1.1.4 цього договору).
Відповідно до п. 2.1 Договору договірна ціна складається з вартості робіт та становить, вартість за 1 (один) квадратний метр загальної площі будинків комунальної власності становить 0, 56 грн./кв.м. (без урахування площ квартир перших поверхів) з ПДВ. 
Умовами п. 2.3 договору передбачено, що у разі відмови окремих квартиронаймачів від оплати замовник бере на себе обов`язок нарахувати їм вартість технічного обслуговування та ДСЗ в квартирну плату, згідно акту виконаних робіт. Перелік квартиронаймачів-Реєстр, що відмовились від оплати безпосередньо КП “Миколаївліфт”, надається замовнику кожного місяця для нарахування їм вартості технічного обслуговування ліфтів та ДСЗ в квартирну плату. При наявності пільг та субсидій, які призначені згідно діючого законодавства, замовник зобов`язується сплачувати підряднику відповідну частку коштів для покриття витрат на ТО ліфтів.
Відповідно до п. 3.1.1 Договору підрядник зобов`язується своєчасно виконувати технічне обслуговування ліфтів.
Згідно з п. 5.1 договору підставою для укладання даного договору є Рішення Виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 475 від 25.04.2003 року, та раніше укладені Договори з квартиронаймачами багатоповерхових будинків, які належать до комунальної власності міста.
Пунктом 5.2 договору сторони передбачили, що першого числа місяця наступного за розрахунковим підрядник надає замовнику акт виконаних робіт (далі акт) із зазначенням їх вартості та рахунок для оплати. Якщо цей день припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону, акт та рахунок надаються у перший за ним робочий день.
Відповідно до п. 5.3 договору замовник або уповноважена замовником особа у разі згоди з виконаними роботами підписує акт, засвідчує підпис печаткою і у 3-денний термін з моменту отримання акту повертає його підряднику. У разі несвоєчасного повернення акту замовником без поважних причин, акт вважається підписаним з боку замовника без зауважень.  
Згідно з п. 5.4 договору замовник надає підряднику до 10 числа місяця наступного за розрахунковим довідку, згідно даних Товариства з обмеженою відповідальністю “Міський інформаційно-розрахунковий центр”, про розмір проценту оплати квартиронаймачами за виконані роботи з технічного обслуговування ліфтів.
Замовник не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, оплачує роботи згідно процентного співвідношення оплати квартиронаймачами за технічне обслуговування ліфтів та диспетчерських систем (що є однією складових структури тарифу на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженої Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 08.06.2018 року № 512) від суми оплати, що надійшла за поточний розрахункових період на поточний рахунок замовника за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, згідно даних довідки, передбаченої п. 5.4. цього договору. (п. 5.5 договору)
Згідно з умовами п. 6.5 договору в разі порушення замовником порядку та строків оплати, передбачених п. 5.5 цього договору, він зобов`язаний сплатити підряднику повну вартість робіт, згідно актів виконаних робіт, а також сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період заборгованості, від суми боргу за кожен день прострочення. 
На виконання умов договору підрядником (позивачем) з червня 2019 року по грудень 2019 року включно здійснено технічне обслуговування ліфтів та диспетчерських систем зв`язку на загальну суму 546  145, 10 грн., що підтверджується актами прийому виконаних робіт з технічного обслуговування ліфтів (а.с. 22-25).
Всі акти підписані без зауважень та скріплені печатками сторін.
Для проведення оплати відповідно до умов п. 5.2 договору позивачем виставлено відповідачу рахунки на загальну суму 546  145, 09 грн., які (рахунки) отримано відповідачем завчасно, що підтверджується вхідними штампами на відповідача на самих рахунках (а.с. 42-48).
Відповідачем здійснено часткову оплату виконаних робіт на загальну суму 458  405, 12 грн., що підтверджується виписками по рахунку (а.с. 26-27, 28). Оплати здійснювались відповідачем 11.12.2019 (за червень 2019), 28.01.2020 (за липень 2019), 19.02.2020 (за серпень 2019), 23.03.2020 (за вересень 2019), 23.04.2020 (за жовтень 2019), 20.05.2020 (за листопад 2019), 18.06.2020 (за грудень 2019).
Відповідачем до відзиву на позовну заяву додано лист №280 від 17.07.2019 року, з якого вбачається надання відповідачем (замовником) позивачу (підряднику) довідки згідно з даними ТзОВ "МІРЦ" про розмір проценту оплати квартиронаймачами за виконані роботи з технічного обслуговування ліфтів за червень 2019 року (арк. 57). На листі зазначено дату отримання 23.07.2019 року. 
При цьому, позивачем до відповіді на відзив додано примірник вищевказаного листа № 280 від 17.07.2019 року, на якому міститься вхідний штамп № 298 від 26.07.2019 року (а.с. 94).
Відповідачем до відзиву на позовну заяву додано також лист № 06/1 від 08.01.2020 року, з якого вбачається надання відповідачем (замовником) позивачу (підряднику) довідки згідно з даними ТзОВ "МІРЦ" про розмір проценту оплати квартиронаймачами за виконані роботи з технічного обслуговування ліфтів за липень, серпень, вересень, жовтень, листопад та грудень 2019 року (арк. 56). На листі зазначено дату отримання 08.01.2020 року. 
До відзиву на позовну заяву відповідачем долучено довідки щодо розміру процентів оплати квартиронаймачами за виконані роботи з технічного обслуговування ліфтів за червень  - грудень 2019 року, складені відповідачем на підставі укладеного з ТзОВ "МІРЦ" договору № 123-ри від 10.03.2017 (а.с. 58-77).
Отже, відповідачем (замовником) порушено порядок та строки оплати, передбачені умовами п. 5.4, п. 5.5 договору, як в частині порушення строків надання довідок про розмір проценту оплати (до 10 числа місяця наступного за розрахунковим), так і в частині строків оплати підряднику вартості робіт згідно процентного співвідношення оплати (не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим). 
В свою чергу порушення відповідачем (замовником) порядку та строків оплати вартості робіт, передбачених умовами п. 5.4, п. 5.5 договору, має наслідком застосування передбачених п. 6.5 договору умов, а саме - обов`язку сплатити підряднику повну вартість робіт згідно актів виконаних робіт.
З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору підрядником (позивачем) з червня 2019 року по грудень 2019 року включно здійснено технічне обслуговування ліфтів та диспетчерських систем зв`язку на загальну суму 546 145, 10 грн., що підтверджується актами прийому виконаних робіт з технічного обслуговування ліфтів.
Відповідачем здійснено часткову оплату виконаних робіт на загальну суму 458  405, 12 грн., що підтверджується виписками по рахунку, у зв`язку з чим заборгованість становить 87 739, 98 грн.
Вказані обставини стали підставою для звернення КП «Миколаївліфт» до Господарського суду Миколаївської області з відповідними позовними вимогами про стягнення коштів.
Оцінюючи правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального права, перевіривши дотримання судом норм процесуального законодавства, в контексті встановлених обставин, апеляційний суд дійшов наступних висновків.
Згідно положень ч.ч.1, 2 ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частина 1 ст. 202 Цивільного кодексу України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
При цьому за правилами ст. 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Частиною 1 ст. 174 Господарського кодексу України встановлено, що господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.
Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. 
Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. 
Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.
Стаття 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно зі ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін в силу положень ч.2 ст.598 цього Кодексу допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.
Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, на виконання умов договору позивачем з червня по грудень 2019 року включно здійснено технічне обслуговування ліфтів та диспетчерських систем зв`язку на загальну суму 546  145,10 грн., що підтверджується відповідними актами, які підписано та скріплено печатками сторін.
Відповідачем здійснено часткову оплату виконаних робіт на загальну суму 458  405, 12 грн., що підтверджується виписками по рахунку.
У зв`язку з порушенням відповідачем порядку та строків оплати вартості робіт, передбачені умовами п. 5.2 - п.5.4 договору, відповідач зобов`язаний сплатити позивачу повну вартість робіт згідно актів виконаних робіт на підставі п. 6.5 договору. 
Отже, заборгованість відповідача перед позивачем становить 87  739, 98 грн. (546  145, 10 грн. - 546 145, 09 грн.) за період червень 2019 - грудень 2019 року.
Матеріали справи не містять доказів оплати заборгованості за договором підряду № 1 від 01.06.2019 року на загальну суму 87 739, 98 грн., строк оплати якої настав, як і не подано доказів, які б спростовували позовні вимоги, у зв`язку з чим судом першої інстанції задоволено позовну вимогу в частині стягнення заборгованості за технічне обслуговування ліфтів по договору.
Судова колегія Південно-західного апеляційного господарського суду зазначає, що рішення суду першої інстанції по даній справі в частині стягнення основного боргу в розмірі 87739,98 грн. та 3% річних у сумі 9351,78 грн. апелянтом не оскаржується, у зв`язку з чим судом апеляційної інстанції, відповідно до вимого ст.269 Господарського процесуального кодексу України, не переглядається.
Стосовно доводів апелянта щодо стягнення пені, судова колегія Південно-західного апеляційного господарського суду зазначає наступне.
Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Згідно з ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частиною 2 ст.343 Господарського кодексу України встановлено, що платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
В апеляційній скарзі відповідачем не заперечується факт невчасної сплати суми основної заборгованості, а також правильність нарахування пені в розмірі 66 520, 23 грн.
Разом з тим, відповідач просить зменшити пеню, яка підлягає стягненню з нього на 99% до 665,20 грн., з огляду на майновий стан відповідача, а також враховуючи те, що відповідач знаходиться в скрутному фінансовому становищі.
Стосовно стосовно доводів в частині необхідності зменшення пені, судова колегія Південно-західного апеляційного господарського суду зазначає наступне.
Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Згідно з ч. 3    ст. 551 Цивільного кодексу України  розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
У цілях забезпечення принципу рівності сторін (ст.7 Господарського процесуального кодексу України) відносно вирішення судом питання про зменшення суми стягуваної пені, з урахуванням змагальності (ст.13 Господарського процесуального кодексу України) та диспозитивності (ст.14 Господарського процесуального кодексу України) судового процесу, порядок надання відповідних аргументів та доказів у їх підтвердження врегульовано процесуальним законодавством.
Так, у відповідності до ч.ч. 3, 4 ст.80 Господарського процесуального кодексу України  відповідач повинен подати суду докази разом з поданням відзиву, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.
Стаття 194 Господарського процесуального кодексу України зобов`язує суд вирішувати спір на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, проте ст.119 цього Кодексу передбачає можливість поновлення процесуального строку на здійснення відповідних процесуальних дій (крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення) за відповідним  клопотанням  сторони, що кореспондується в розглядуваному випадку з п.4 ч.2 ст.202 Кодексу.
Згідно з ч. 8 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України відзив  подається  в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
Судова колегія звертає увагу, що будь-яких  клопотань  відповідача щодо зменшення розміру штрафних санкцій відповідачем  до суду першої інстанції  не заявлялось.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що за час перебування справи у суді першої інстанції, відповідачем не було сформульовано заперечення проти задоволення позовних вимог в частині стягнення пені з мотивів необхідності її зменшення – відповідне  клопотання  відповідачем не було подано до місцевого господарського суду.
Крім того, відповідно до ч.1, 3 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані       до суду першої інстанції,  приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання  до суду першої інстанції       з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
За таких обставин, судова колегія зазначає, що відповідач (представник відповідача) був обізнаний про перебування у провадженні Господарського суду Миколаївської області даної справи та не був позбавлений можливості звернутись       до суду першої інстанції  з відповідним  клопотанням  про зменшення штрафних санкцій, у зв`язку з чим доводи апелянта в цій частині не можуть бути підставою для зміни чи   скасування рішення суду першої інстанції.
За таких обставин, судова колегія відхиляє доводи апелянта в цій частині.
Зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що норми чинного законодавства місцевим господарським судом застосовані правильно, рішення відповідає приписам матеріального та процесуального права, а мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
За таких обставин, апеляційна скарга Комунального підприємства  „Дирекція Єдиного замовника „Океан” на рішення Господарського суду Миколаївської області від 28.05.2021 по справі №915/372/21 задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Миколаївської області від 28.05.2021 по справі №915/372/21 залишається без змін.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст.  129,  269,  275,  276,  281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -
          
            ПОСТАНОВИВ:          

Апеляційну скаргу Комунального підприємства  „Дирекція Єдиного замовника „Океан” на рішення Господарського суду Миколаївської області від 28.05.2021 по справі №915/372/21 залишити без задоволення.
Рішення рішення Господарського суду Миколаївської області від 28.05.2021 по справі №915/372/21  залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 286 ГПК України.

Головуючий суддя:                                                                                                    Н.М. Принцевська
                          
Судді:                                                                                                                                                  Г.І. Діброва
                                                                                                                                                                                                      
                                                                                        А.І. Ярош