ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5793/21 Справа № 215/4367/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Науменко Я. О. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2021 року                                                                м.Кривий Ріг

Справа № 215/4367/19

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони:
позивач -  Комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа»,
відповідачі -  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1  ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу  відповідачки  ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Волошина Наталя Андріївна, на рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 березня 2021 року, яке ухвалено  суддею Науменком Я.О. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 15 березня 2021 року, -
       
В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року Комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа» (надалі - КПТМ «Криворіжтепломережа») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за централізоване опалення.
Позовна заява мотивована тим, що відповідачка, будучи споживачкою комунальних послуг за адресою:  АДРЕСА_1 , не здійснює в повному обсязі оплату за послугу з постачання теплової енергії, внаслідок чого, за період з 01.01.2011 року по 01.02.2019 року, виникла заборгованість за послугу централізованого опалення в розмірі 24486,12 грн., яку позивач просить суд стягнути на свою користь та вирішити питання про розподіл судових витрат.
Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від  22.04.2020 року замінено первісного відповідача ОСОБА_3 на ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і прийнято до розгляду уточнену позовну заяву КПТМ «Криворіжтепломережа» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за централізоване опалення.
Уточнена позовна заява мотивована тим, що власником квартири за адресою:  АДРЕСА_1 ,  є неповнолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьками якої є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Постачання теплової енергії до вказаної квартири здійснюється КПТМ «Криворіжтепломережа», однак оплата за надані послуги здійснюється не в повному обсязі та несвоєчасно, у зв`язку з чим, за період з 01.01.2011 року по 01.02.2019 року, виникла заборгованість за послугу централізованого опалення в розмірі 24486,12 грн.
Відповідно до договору на погашення заборгованості від 06.12.2016 року, укладеного між КПТМ «Криворіжтепломережа» та ОСОБА_1 , останній визнав заборгованість, що утворилась станом на 01.12.2016 року, на суму 20 449,58 грн.
Посилаючись на те, що саме на батьків покладено обов`язок з управління майном, що належить їх неповнолітній дитині, позивач просив суд стягнути солідарно із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь КПТМ «Криворіжтепломережа» суму боргу по оплаті за централізоване опалення в розмірі 24 486,12 грн., а також вирішити питання про розподіл судових витрат.
Відповідачкою ОСОБА_2 заявлено клопотання про застосування наслідків пропуску позовної давності.
Рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 березня 2021 року позовні вимоги задоволено.
Стягнуто солідарно зі  ОСОБА_1  та ОСОБА_2  накористь КПТМ «Криворіжтепломережа» заборгованість за послугу з централізованого опалення за період із 01.01.2011 року по 01.02.2019 року, за адресою: АДРЕСА_1 , в розмірі 24486 гривень 12 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь КПТМ  «Криворіжтепломережа» 1921 грн. судового збору, по 960 гривень 50 коп. із кожного.
В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Волошина Н.А., просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на грубе порушення судом норм процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що, при укладені Договору на погашення заборгованості від 06.12.2016 року, ОСОБА_1 визнав заборгованість за послуги з теплоенергії, яка залишилася від попередніх власників, на суму 12 449,58 грн., а не на суму 20 449,58 грн., як зазначено в позові. Розрахунок заборгованості, наданий позивачем, включає в себе, як поточні платежі, так і період, до укладення вказаного Договору, тобто позивач намагається двічі стягнути одну й ту саму заборгованість. Також, вважає, що суд безпідставно не прийняв до уваги внесення відповідачами грошових коштів на погашення заборгованості у 2019 році та 2020 році, адже у графі призначення платежу було зазначено, що дані кошти вносяться у порядку оплати боргу за реструктуризацією. Також, зауважує й на тому, що предметом позову є саме стягнення боргу, а не неналежне виконання Договору на погашення заборгованості від 06.12.2016 року. Не погоджується відповідачка й з висновками суду щодо відсутності правових підстав для застосування наслідків пропуску позовної давності, оскільки відповідачами у справі не було вчинено дій, які свідчать про переривання боргу.
У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, позивач КПТМ  «Криворіжтепломережа»   зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, що  будинок АДРЕСА_2 є багатоповерховим, опалення квартири АДРЕСА_3 здійснюється від транзитних трубопроводів житлового будинку і є невід`ємною частиною системи опалення будинку. 
Послуги з централізованого опалення за зазначеною адресою надаються КПТМ  «Криворіжтепломережа».
Відповідно актів, наданих суду позивачем, у зв`язку з початком опалювального сезону, до будинку АДРЕСА_2 було подано централізоване опалення, яке по закінченню опалювального сезону було припинене (а.с.9-15, 176-192). 
Згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є власницею квартири  АДРЕСА_4 на підставі договору дарування від 29.12.2014 року (а.с.43).
За інформацією, що міститься у повному витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян з актового запису про народження  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , її батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . (а.с.75-76).
06.12.2016 року між КПТМ  «Криворіжтепломережа» та ОСОБА_1 укладено договір про надання послуг з централізованого опалення (а.с.73).
Відповідно до Договору на погашення заборгованості від 06.12.2016 року, укладеного між КПТМ  «Криворіжтепломережа» та ОСОБА_1 , останній визнав заборгованість, що утворилась станом на 01.12.2016 року, на суму 12449,58 грн. (а.с.72).
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як законні представники неповнолітньої ОСОБА_5 , у встановлені законом строки не вносили плату за отримані житлово-комунальні послуги, а тому заборгованість підлягає стягненню у судовому порядку. При цьому, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для застосування наслідків пропуску позивачем позовної давності, оскільки відповідачами було вчинено дії, які свідчать про визнання боргу та переривають перебіг позовної давності.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо - та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).
Пунктом 1 частини 1 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а пунктом 5 частини 3 тієї ж статі Закону передбачений обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Обов`язок споживача оплатити надані послуги встановлено ст. 19 Закону України “Про теплопостачання”.
Відповідно до ст. 322 Цивільного кодексу України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Утримання майна власників квартир (будинку та прибудинкової території) здійснюється ними шляхом оплати всіх витрат по утриманню експлуатуючій організації.
Згідно ст. 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.
Згідно зі приписами ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Згідно статті 177 СК України батьки управляють майном, належним малолітній дитині, без спеціального на те повноваження. Батьки зобов`язані дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах. Батьки вирішують питання про управління майном дитини спільно, якщо інше не передбачено договором між ними.
Оскільки,  неповнолітня  ОСОБА_6 є власницю квартири  АДРЕСА_4 , то   відповідачі  ОСОБА_1  та ОСОБА_2 , як законні представники останньої, несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг,  а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо солідарного стягнення з відповідачів  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь позивача КПТМ  «Криворіжтепломережа»заборгованості по оплаті за надані житлово-комунальні послуги, за період з 01.01.2011 року по 01.02.2019 року, в розмірі 24486,12 грн.
Правильність нарахування суми боргу підтверджується особовим рахунком по квартирі  АДРЕСА_4 , яким підтверджено розмір боргу та факт не внесення за вказаний період оплати за комунальні послуги. При цьому, правильність нарахування зазначених сум відповідачкою ОСОБА_2 не спростована. 
Доводи апеляційної скарги про те, що розрахунок заборгованості, наданий позивачем, включає в себе, як поточні платежі, так і період, до укладення Договору на погашення заборгованості від 06.12.2016 року, що, на думку відповідачки, свідчить про те, що позивач намагається двічі стягнути одну й ту саму заборгованість, колегія суддів вважає неспроможними, з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, 06 грудня 2016 року між КПТМ  «Криворіжтепломережа» та ОСОБА_1 було укладено Договір на погашення заборгованості, за яким останній визнав заборгованість, що утворилась станом на 01.12.2016 року, та взяв на себе зобов`язання погасити прострочену заборгованість, шляхом внесення щомісячних платежів в сумі 518,73 грн. Строк дії цього Договору сторонами погоджено по 01 грудня 2018 року. У випадку, якщо доходів громадянина, який уклав договір на реконструктирузацію заборгованості, недостатньо для повного погашення заборгованості, строк дії цього Договору продовжується за письмовою його заявою до повного погашення боргу (а.с.72).
Отже, зважаючи на відсутність у справі доказів щодо звернення ОСОБА_1 до КПТМ  «Криворіжтепломережа» із відповідною письмовою заявою про продовження строку дії цього Договору, на момент звернення КПТМ  «Криворіжтепломережа» до суду з даним позовом Договір на погашення заборгованості від 06 грудня 2016 року вичерпав свою дію й позивач набув право на стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги у загальному порядку.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно не прийняв до уваги внесення відповідачами грошових коштів на погашення заборгованості у 2019 році та 2020 році, адже у графі призначення платежу було зазначено, що дані кошти вносяться у порядку оплати боргу за реструктуризацією, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки предметом даного спору є стягнення заборгованості, яка утворилася за період 01.01.2011 року по 01.02.2019 року, й внесення відповідних платежів на погашення заборгованості після 01.02.2019 року не має правового значення для вирішення даного спору. Ці обставини мають бути враховані у порядку виконання даного судового рішення.
Не погоджується колегія суддів й доводами апеляційної скарги щодо незгоди з висновками суду про відсутність правових підстав для застосування наслідків пропуску позовної давності, оскільки відповідачами у справі не було вчинено дій, які свідчать про переривання боргу.
Так, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачає, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом. 
ЄСПЛ зауважує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» (див. mutatis mutandis рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року («OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia», заява № 14902/04, § 570), «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року («Stubbings and Others v. the United Kingdom», заяви № 22083/93 і № 22095/93, § 51)).
Частина четверта статті 267 ЦК України визначає, що поза межами позовної давності вимоги задовольнятися не можуть, і сплив цього строку є підставою для відмови у позові.
Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).
Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).
Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, а в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново.
Правила переривання перебігу позовної давності суд застосовує незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.
До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, може з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу.
При цьому, якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та не спростовано у суді апеляційної інстанції, Відповідно до Договору на погашення заборгованості від 06.12.2016 року, укладеного між КПТМ  «Криворіжтепломережа» та ОСОБА_1 , останній визнав заборгованість, що утворилась станом на 01.12.2016 року (а.с.72), що безумовно свідчить про визнання боргу та перериває перебіг позовної давності.
При цьому, за цим Договором відповідач ОСОБА_1 взяв на себе зобов`язання погасити прострочену заборгованість, шляхом внесення щомісячних платежів в сумі 518,73 грн. Натомість, розмір щомісячних платежів, у період відсутності централізованого постачання (міжопалювальний період) та відсутності нарахувань за послуги з централізованого опалення, які вносились у рахунок погашення заборгованості за надані КПТМ «Криворіжтепломережа» послуги з централізованого опалення, перевищував вказану суму, що теж свідчить про визнання відповідачами свого обов`язку з погашення заборгованості у повному обсязі, тобто визнання боргу, та перериває перебіг позовної давності.
Доводи, викладені в апеляційні скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду, в оскаржуваній частині, ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Волошина Наталя Андріївна, - залишити без задоволення.
Рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 березня 2021 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 30 червня 2021 року.

Головуючий: 

Судді: