ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"17" серпня 2021 р.           Справа№ 910/4070/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Зубець  Л.П.
суддів:            Алданової  С.О. 
          Мартюк  А.І. 
 
секретар судового засідання: Пастернак О.С.

за участю представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 17.08.2021 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
Акціонерного товариства "Укргазвидобування" 

на рішення          Господарського суду міста Києва 
від                               17.05.2021 (повний текст складено - 27.05.2021)
у справі                    №910/4070/21 (суддя - Балац С.В.)

за позовом          Товариства з додатковою відповідальністю "КОНКОРД"
до                    Акціонерного товариства "Укргазвидобування"
про                    стягнення 6 855 356, 65 грн 

В С Т А Н О В И В:

Товариство з додатковою відповідальністю "КОНКОРД" (надалі - позивач, ТДВ "КОНКОРД") звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Акціонерного товариства "Укргазвидобування" (надалі - відповідач, АТ "Укргазвидобування") про стягнення суми забезпечення виконання договору, у загальному розмірі 6 855 356, 65 грн, з яких: основний борг - 6 659 999, 70 грн, 3% річних - 48 170, 96 грн, інфляційні втрати - 147 185, 99 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач ухиляється від повернення суми забезпечення за договором поставки №УГВ11587/30-18 від 23.11.2018 (надалі - Договір поставки), яку останній отримав за банківською гарантією №11893 від 12.11.2018.
ТДВ "КОНКОРД" зазначає про наявність правових підстав для стягнення з відповідача коштів, оскільки позивач повністю виконав зобов`язання за укладеним між сторонами спору Договором поставки.
Відповідач проти позову заперечував, з огляду на порушення позивачем зобов`язання по Договору поставки, саме в частині строку виконання зобов`язання. На думку відповідача, умовами договору про надання гарантії визначено не тільки невиконання основного зобов`язання, але й неналежне виконання основного зобов`язання. У разі невідповідності виконання зобов`язання критеріям належності, слід констатувати неналежне виконання умов договору, а отже порушення зобов`язання, що охоплюється поняттям невиконання зобов`язання - невиконання умов договору. Гарантійне зобов`язання носить самостійний характер по відношенню до основного зобов`язання. Відтак, відсутні всі підстави для повернення коштів, сплачених за гарантією.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.05.2021 у справі №910/4070/21 позов задоволено частково. 
Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача основну заборгованість у розмірі 6 659 999, 70 грн, 46 528, 77 грн3 % річних, 147 185, 99 грн інфляційні втрати та 102 805, 72 грн витрати по сплаті судового збору.
У задоволенні решти вимог відмовлено. 
Судове рішення мотивовано тим, що позивачем здійснено повне виконання зобов`язання з поставки товару за укладеним між сторонами спору Договором поставки, проте з порушенням обумовлених строків, що свідчить саме про неналежне виконання.
Відтак, наявні підстави для застосування до спірних правовідносин положень пункту 13.1 Порядку закупівель товарів, робіт та послуг, затвердженого наказом відповідача від 01.08.2017 №497, а тому позовні вимоги в частині стягнення суми забезпечення у розмірі 6 659 999, 70 грн підлягають задоволенню у повному обсязі.
Щодо вимог про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку про їх часткове задоволення, з огляду на арифметичну помилку допущену позивачем при розрахунку 3% річних.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідач (скаржник) звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 17.05.2021 у справі №910/4070/21 та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Судові витрати покласти на позивача. 
Водночас, скаржником подано доповнення до апеляційної скарги в межах строку на апеляційне оскарження судового рішення.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення прийняте при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також наявна невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. Відтак, відповідне судове рішення ухвалено із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що факт настання гарантійного випадку - факт порушення ТДВ "КОНКОРД" умов Договору поставки, підтверджений преюдиціальним судовим рішенням у справі №904/6064/19. Відтак, відсутні будь-які правові підстави для стягнення з АТ "Укргазвидобування" коштів, отриманих по гарантії через настання гарантійного випадку. При цьому, ТДВ "КОНКОРД" не вказало жодних поважних причин невчасного виконання зобов`язання з поставки товару.
Скаржник звертає увагу на те, що у справі №904/6064/19 судом було зменшено розмір стягуваних з ТДВ "КОНКОРД" штрафних санкцій на 90%, а тому помилковим є твердження позивача, що він "повністю виконав свої зобов`язання згідно Договору поставки, в тому числі й з оплати штрафних санкцій за порушення строків поставки товару", оскільки за рішенням суду у справі №904/6064/19 ТДВ "КОНКОРД" сплатило АТ "Укргазвидобування" лише 530 000, 00 грн (10% штрафних санкцій) із нарахованих 5 259 251, 38 грн. 
АТ "Укргазвидобування" наголошує, що гарантія має як компенсаційний характер, так і виступає мірою відповідальності, а сплата суми гарантії не залежить від розміру грошових вимог кредитора, які виникли у зв`язку із порушенням принципалом свого зобов`язання, а має значення лише факт допущення такого порушення.
Виконання обов`язків по договору щодо поставки товару не є тотожним виконанню умов договору, зокрема і щодо строків поставки. Строк поставки товару є однією з істотних умов договору поставки, визначеною Договором поставки, а отже виконанням договору у відповідності до його умов є належним виконанням всіх зобов`язань по договору у відповідності до всіх умов, зокрема, і строків поставки.
Також на думку відповідача, оскільки гарант сплатив на користь бенефіціара повну суму гарантії 6 659 999, 70 грн, за порушення принципалом своїх договірних зобов`язань, то відповідно до умов договору про надання гарантії 02.07.2019 закінчився строк дії гарантії, тобто гарантія є припиненою як в силу договору про надання гарантії (п. 2.5), так і в силу закону (ст. 568 ЦК України).
У доповненнях до апеляційної скарги відповідач зазначає про порушення при розгляді даної справи принципу рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, оскільки місцевим господарським судом було безпідставно задоволено клопотання позивача про приєднання доказів до матеріалів справи, без жодних доказів поважності причин пропуску строку, встановленого законом на подання таких доказів.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.06.2021 апеляційну скаргу АТ "Укргазвидобування" передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючої судді (судді-доповідача) - Зубець Л.П., суддів: Мартюк А.І., Алданова С.О. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.06.2021 відкрито апеляційне провадження у справі №910/4070/21 за апеляційною скаргою АТ "Укргазвидобування" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.05.2021, апеляційну скаргу призначено до розгляду на 17.08.2021.
Роз`яснено учасникам справи право та встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, заяв та клопотань до суду апеляційної інстанції.
Позивач у порядку ст. 263 Господарського процесуального кодексу України скориставшись своїм правом, подав до Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, у якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, залишивши оскаржуване судове рішення без змін.
Зокрема, у своєму відзиві позивач зазначає про те, що норми чинного законодавства не визначають гарантію "як міру відповідальності за порушення зобов`язання", а тому необґрунтовані доводи апеляційної скарги стосовно того, що гарантія за своєю правовою природою може виступати мірою відповідальності, яка застосовується у разі порушення основного зобов`язання. Ні у Договорі поставки, ні у самій гарантії №11893 не міститься застережень щодо неповернення суми банківської гарантії. Водночас, порядком закупівель товарів, робіт та послуг, затвердженого наказом відповідача від 01.08.2017 №497, визначені підстави для повернення забезпечення виконання договору про закупівлю, тобто сума гарантії може бути повернута у разі якщо принципалом буде виконане, хоч із простроченням, основне зобов`язання та компенсовано всі грошові вимоги бенефіціара, які виникли на підставі відповідного прострочення.
Позивач вважає, що повністю виконав свої зобов`язання згідно Договору поставки. Так, з посиланням на справу №904/6064/19, позивач звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що відповідачем визнається повне виконання ТДВ "КОНКОРД" всіх зобов`язань з поставки товару за Договором поставки та сплата останнім в повному обсязі суми штрафних санкцій.
02.08.2021 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшли пояснення №б/н від 26.07.2021, в яких зазначено, зокрема про таке:
- п. 13.1 Порядку №497 передбачено повернення замовником саме забезпечення виконання договору, яким у даному випадку є гарантія, а не гарантійна сума, тобто, п. 13.1 Порядку №497, на який як на правову підставу стягнення з відповідача гарантійної суми посилається позивач, передбачає повернення замовником саме гарантії і не передбачає повернення гарантійної суми;
- п. 13.3 Порядку №497 визначає, що забезпечення виконання договору не повертається замовником у разі невиконання учасником умов договору;
- невиконання ТДВ "Конкорд" умов п. 5.1, 6.3.1 Договору поставки і Специфікації №1 (невід`ємної частини Договору поставки), яке полягає у порушенні строку поставки товару, унеможливлює як стягнення гарантійної суми, так і повернення забезпечення виконання Договору поставки, внаслідок припинення гарантії згідно із п. 2.5 Договору про надання гарантії, а саме: закінчення строку дії гарантії та сплати банком-гарантом на користь бенефіціара повного розміру гарантійної суми, що відповідає ч. 1 ст. 568 ЦК України;
- критерієм належності виконання зобов`язання з поставки товару є своєчасність поставки товару постачальником, відтак порушення позивачем встановленого в Договорі поставки строку поставки товару свідчить про порушення принципалом зобов`язання з поставки товару, відповідно, вказує на невиконання ним господарського зобов`язання, визначеного Договором поставки, внаслідок прострочення поставки. Не є тотожним виконання постачальником зобов`язання у встановлений строк згідно умов Договору та виконання зобов`язання з порушенням умов Договору внаслідок прострочення.
13.08.2021 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшли письмові пояснення №б/н від 12.08.2021, однак колегією суддів вказані пояснення залишаються без розгляду, з огляду на наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 113 Господарського процесуального кодексу України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.
Статтею 114 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що:
- суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій.
- строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.06.2021 про відкриття апеляційного провадження, встановлено строк для подання заяв/клопотань, пояснень або заперечень до 28.07.2021.
Водночас, позивачем подано письмові пояснення до суду апеляційної інстанції лише 12.08.2021, тобто з пропуском встановленого судом строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Клопотання (заява) про відновлення процесуального строку повинна містити пояснення щодо причин пропуску такого строку і підстави, з яких заявник вважає ці причини поважними.
Отже, поновити пропущений процесуальний строк суд має можливість лише у випадку відповідного клопотання, проте позивачем не надано клопотання про поновлення пропущеного строку для подання письмових пояснень.
Статтею 118 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що:
- право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку (ч. 1);
- заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 2).
З огляду на пропущення позивачем процесуальних строків на подання пояснень, подані письмові пояснення №б/н від 12.08.2021 залишається без розгляду.
У судове засідання 10.08.2021 з`явилися представники сторін, які надали пояснення по суті спору.
Так, у судовому засіданні 10.08.2021 представник відповідача підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив суд її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову повністю. В свою чергу, представник позивача проти апеляційної скарги заперечував з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просив суд залишити оскаржуване рішення без змін.
Згідно із ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
У судовому засіданні 10.08.2021 оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.
Як встановлено місцевим господарським судом та перевірено судом апеляційної інстанції, 23.11.2018 між Товариством з додатковою відповідальністю "КОНКОРД", як постачальником, та Акціонерним товариством "Укргазвидобування", як покупцем, укладено договір поставки (закупівля товару за власні кошти) №УГВ11587/30-18 (Договір поставки), відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити покупцеві товар, зазначений в специфікації/-ях (далі - товар), що додається/ються до Договору і є його невід`ємною/-ими частиною/-ами, а покупець - прийняти і оплатити такий товар.
Пунктом 1.2 Договору поставки сторони визначили, що найменування/асортимент товару, одиниця виміру, кількість, ціна за одиницю товару та загальна ціна Договору вказується у специфікації/ях, яка є Додатком №1 до Договору та є її невід`ємною частиною.
Строк поставки, умови та місце поставки товару, інформація про вантажовідправників і вантажоотримувачів вказується в специфікації/ях до цього Договору. Обсяг поставки товару (кожної партії товару) визначається в рознарядках покупця та узгоджується до поставки товару. Відвантаження товару проводиться тільки після отримання постачальником рознарядки. Відвантаження товару без рознарядки забороняється. Рознарядка постачальнику може направлятися покупцем в електронному вигляді на електронну адресу постачальника, вказану в Розділі ХІV даного Договору (п.п. 5.1, 5.2 Договору поставки).
У відповідності до специфікації №1 від 23.11.2018 позивач зобов`язаний був поставити відповідачу автомобіль вантажний самоскид, модель DL- МБ3346АК -14 у кількості 31 шт., загальною вартістю із ПДВ - 133 199 994, 00 грн, протягом 170 календарних днів з дати укладання Договору поставки.
Згідно з п. 5.3 Договору поставки датою поставки товару є дата підписання уповноваженими представниками сторін акту приймання-передачі товару або видаткової накладної. Право власності на товар переходить від постачальника до покупця з дати підписання сторонами акту приймання-передачі товару або видаткової накладної.
Постачальник зобов`язаний забезпечити поставку товару у строки, встановлені цим Договором та специфікацією (п. 6.3.1 Договору поставки).
Відповідно до пункту 7.10 Договору поставки у разі невиконання постачальником взятих на себе зобов`язань з поставки товару у строки, зазначені у специфікації/ях до даного Договору, останній сплачує покупцю пеню у розмірі 0,1 % від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого товару за кожен день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково сплачує штраф у розмірі 7% від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого товару.
Сторонами не заперечується, що згідно із Актами приймання-передачі №б/н від 02.05.2019 до Договору поставки та видатковими накладними №№42, 43, 44, 45, 46, 47, 48, 49, 50, від 02.05.2019 позивачем було здійснено поставку 9 одиниць товару, який було прийнято відповідачем. Вказану поставку здійснено через 155 календарних днів після підписання Договору поставки.
Згідно із Актами приймання-передачі №б/н від 07.05.2019 до Договору поставки та видатковими накладними №№51, 52, 53, 54, 55, 56, 57, 58, 59, 60, від 07.05.2019 позивачем здійснено поставку10 одиниць товару, який було прийнято відповідачем. Вказану поставку здійснено через 160 календарних днів після підписання Договору поставки.
Згідно із Актами приймання-передачі №б/н від 14.06.2019 та видатковими накладними №№65, 66, 67, 68, 69, 70, 71, 72, 73, 74, 75, 76 від 14.06.2019 позивачем здійснено поставку 12 одиниць товару, який було прийнято відповідачем. Вказану поставку здійснено через 203 календарних дні після підписання Договору поставки, тобто з простроченням на 31 календарних дні.
Пунктом 10.2 Договору поставки сторони домовились щодо вимог забезпечення виконання зобов`язань по Договору постачальником, а саме: забезпечення виконання зобов`язань по Договору здійснюється до укладення Договору в один із способів, зокрема, надання банківської гарантії/стендбай акредитиву виконання зобов`язань по Договору. Банківська гарантія/стендбай акредитив повинна відповідати вимогам, вказаним у Типовій формі банківської гарантії/стендбай акредитиву виконання зобов`язань постачальником за Договором, яка є додатком №4 до Договору та її сума повинна бути не менше 5% від загальної вартості Договору.
12.11.2018 між Публічним акціонерним товариством "КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ГЛОБУС" (ПАТ "КБ "ГЛОБУС") та Товариством з додатковою відповідальністю "КОНКОРД" укладено Договір про надання гарантії №11893/ЮГ-18 (Договір про надання гарантії), предметом якого є правовідносини сторін щодо надання банком-гарантом гарантії виконання договору з метою забезпечення належного виконання позивачем умов повідомлення про намір укласти договір, протоколу вибору переможця допорогової закупівлі №18Т-451 від 08.11.2018 Договору поставки, що укладається за результатами допорогової закупівлі "34130000-7 - мототранспортні вантажні засоби (самоскид) motor vehicles for the transport of goods (dump truck)" номер процедури закупівлі: 18Т-451, укладеного між позивачем та відповідачем перед бенефіціаром (основне зобов`язання). Гарантійним випадком є виконання/неналежне виконання позивачем перед бенефіціаром основного зобов`язання.
Виконання умов Договору поставки було забезпечено банківською гарантією №11893 від 12.11.2018 на суму 6 659 999, 70 грн, виданою Публічним акціонерним товариством "КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ГЛОБУС" (Банківська гарантія).
Банківською гарантією ПАТ "КБ "ГЛОБУС" зобов`язався виплатити відповідачу на письмову вимогу будь-яку суму вказану в письмовій вимозі останнього, що не перевищує 6 659 999, 70 грн не пізніше 10 робочих днів з дати отримання письмової вимоги відповідача, що містить вказівку на те, в чому полягає порушення позивачем зобов`язань, в забезпечення якого видана ця гарантія. Гарантія є безвідкличною, набирає чинності на умовах, встановлених в Договорі про надання гарантії та діє до 02.07.2019 включно.
23.05.2019 відповідач направив ПАТ "КБ "ГЛОБУС" вимогу №44.2-011-3680 про перерахування коштів, на суму 6 659 999, 70 грн відповідно до умов Банківської гарантії у зв`язку з порушенням позивачем строку виконання зобов`язання з поставки товару за Договором поставки.
Відповідно до меморіального ордеру від 14.06.2019 №4495 ПАТ "КБ "ГЛОБУС" перерахувало на користь відповідача 6 659 999, 70 грн на виконання вимоги останнього від 23.05.2019 №44.2-011-3680.
Вказана сума грошових коштів була сплачена (компенсована) позивачем на користь ПАТ "КБ "ГЛОБУС", що підтверджується актом звірки взаєморозрахунків від 30.06.2020.
Враховуючи порушення позивачем строку виконання зобов`язання з поставки товару за Договором поставки, відповідач звернувся до господарського суду з вимогами про стягнення з відповідача неустойки у вигляді штрафу та пені.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 22.06.2020 у справі №904/6064/19, яке залишено без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 29.09.2020, стягнуто з позивача на користь відповідача пеню в сумі 160 000, 00 грн, штраф в сумі 370 000, 00 грн та витрати зі сплати судового збору в сумі 78 115, 35 грн.
Постановою державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро) від 24.11.2020 відкрито виконавче провадження №63723002 з примусового виконання наказу господарського суду Дніпропетровської області від 16.10.2020 №904/6064/19.
Грошові кошти за вказаним виконавчим провадженням сплачені позивачем, що підтверджується платіжним дорученням від 25.11.2020 №347.
Ухвалою Господарського суду від 02.02.2021 у справі №904/6064/19, яка набрала законної сили, встановлено, що позивачем 27.11.2020 повністю виконано рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.06.2020 у справі № 904/6064/19.
Позивачем направлена відповідачу вимога від 28.12.2020 №28122020/1 та претензія від 02.02.2021 №02022021/1 про повернення суми забезпечення виконання договору, які залишені відповідачем без виконання.
Звертаючись з даним позовом до господарського суду, позивач в обґрунтування вимог зазначив, що ним було виконано усі умови Договору поставки та поставлено товар, проте з простроченням строку.
Відтак за доводами позивача, існують підстави для повернення на його користь суми забезпечення договору, яку відповідач отримав за Банківською гарантією у розмірі 6 659 999, 70 грн. Також позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 48 170, 96 грн. та інфляційних втрат в сумі 147 185, 99 грн.
Суд першої інстанції враховуючи положення норм чинного законодавства України, приймаючи до уваги встановлені фактичні обставини справи, керуючись принципами розумності та справедливості, дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення заявлених позовних вимог.
Здійснивши перевірку правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає правомірними висновки суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для часткового задоволення заявлених позовних вимог, а твердження скаржника вважає безпідставними та необґрунтованими, з огляду на наступне.
Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України та статей 525, 526 ЦК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
За правовою природою укладений між сторонами договір №УГВ11587/30-18 від 23.11.2018 є договором поставки.
Згідно ч. 1 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).
Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 ЦК України (ст. 663 ЦК України).
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).
З огляду на викладене, своєчасність поставки товару постачальником є критерієм належності виконання зобов`язання з поставки товару, відтак пропущення постачальником встановленого в договорі строку поставки товару свідчить про порушенням зобов`язання з поставки товару.
Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 22.06.2020, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 29.09.2020 у справі №904/6064/19, зокрема, встановлено, що у встановлений договором строк відповідач (ТДВ "КОНКОРД") поставив лише 19 одиниць товару. Решту товару у кількості 12 одиниць на загальну суму 51 561 288, 00 грн поставив 14.06.2019. Тобто із прострочкою в 31 день. 
Приписами ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду, що факт неналежного виконання позивачем умов Договору поставки належним чином доведений.
Як зазначалось вище, виконання умов Договору поставки було забезпечено Банківською гарантією на суму 6 659 999, 70 грн, виданою ПАТ "КБ "ГЛОБУС".
Відповідно до ст. 200 Господарського кодексу України - гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов`язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов`язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні.
Ч. 1 ст. 546 ЦК України встановлено, що гарантія є видом забезпечення виконання зобов`язання.
Згідно ст. 560 ЦК України за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
Відповідно до ст. 562 ЦК України зобов`язання гаранта перед кредитором не залежить від основного зобов`язання (його припинення або недійсності), зокрема, і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов`язання.
Пунктом 2 розділу І Положення про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затвердженого постановою правління Національного банку України від 15.12.2004 № 639 (Положення), визначено, що гарантія - це спосіб забезпечення виконання зобов`язань, відповідно до якого банк-гарант приймає на себе грошове зобов`язання перед бенефіціаром (оформлене в письмовій формі або у формі повідомлення) сплатити кошти за принципала в разі невиконання останнім своїх зобов`язань у повному обсязі або їх частину в разі пред`явлення бенефіціаром вимоги та дотримання всіх вимог, передбачених умовами гарантії.
Відповідно до п. 2 глави 4 розділу II Положення, одержана вимога/повідомлення Бенефіціара або банку Бенефіціара є достатньою умовою для банку-гаранта (резидента) сплатити кошти Бенефіціару за гарантією, якщо вимога/повідомлення та документи, обумовлені в гарантії, відповідатимуть умовам, які містяться в наданій гарантії, а також отримані банком - гарантом (резидентом) протягом строку дії гарантії і способом, зазначеним у гарантії.
З матеріалів справи вбачається, що в зв`язку з неналежним виконанням позивачем умов Договору поставки, відповідач направив ПАТ "КБ "ГЛОБУС" вимогу №44.2-011-3680 від 23.05.2019 про перерахування коштів у розмірі 6 659 999, 70 грн. Відповідно до меморіального ордеру від 14.06.2019 №4495, ПАТ "КБ "ГЛОБУС" зазначені кошти перерахувало на користь відповідача.
У подальшому позивачем було сплачено (компенсовано) 6 659 999, 70 грн на користь ПАТ "КБ "ГЛОБУС", що підтверджується актом звірки взаєморозрахунків від 30.06.2020.
Слід зазначити, що наказом ПАТ "Укргазвидобування" від 01.08.2017 №497 затверджено Порядок закупівель товарів, робіт та послуг (надалі - Порядок). Цей Порядок встановлює правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг за власні кошти ПАТ "Укргазвидобування" та філій Товариства. Метою Порядку є створення конкурентного середовища та запобігання проявам корупції у сфері закупівель, розвиток добросовісної конкуренції, забезпечення раціонального та ефективного використання коштів.
Відповідно до пункту 13.1 Порядку, замовник має право вимагати від учасника-переможця внесення ним не пізніше дати укладення договору про закупівлю забезпечення виконання такого договору, якщо внесення такого забезпечення передбачене документацією процедури закупівлі.
Замовник повертає забезпечення виконання договору про закупівлю після виконання учасником-переможцем договору, визнання судом результатів процедури закупівлі або договору про закупівлю недійсними, а також згідно з іншими умовами, які мають бути зазначеними у договорі, але не пізніше ніж протягом п`яти банківських днів з дня настання зазначених обставин.
Забезпечення виконання договору не повертається замовнику у разі невиконання учасником умов договору (п. 13.3. Порядку).
Водночас, відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У розумінні наведеної норми, яка надає визначення порушення зобов`язання, останнє може бути двох видів. По-перше, це невиконання зобов`язання, яке виникає якщо його сторони взагалі не виконують дій, що складають зміст зобов`язання (не передають річ, не виконують роботи, не надають послуги, не сплачують гроші тощо), або продовжують виконувати дії, від яких вони відповідно до зобов`язання мають утримуватися. По-друге, це неналежне виконання зобов`язання, тобто порушення умов, визначених змістом зобов`язання. У разі невідповідності виконання зобов`язання критеріям належності, можна говорити про неналежне виконання, а отже порушення зобов`язання.
Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 01.04.2019 у справі №910/2693/18, від 27.01.2020 у справі №911/1867/18.
З урахуванням наведеного слід дійти висновку, що під виконанням зобов`язання розуміється вчинення боржником та кредитором взаємних дій, спрямованих на виконання прав та обов`язків, що є змістом зобов`язання. Невиконання зобов`язання має місце тоді, коли сторони взагалі не вчиняють дій, які складають зміст зобов`язання, а неналежним виконанням є виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Аналіз наведеного свідчить, що неналежне виконання зобов`язання - це порушення умов, визначених змістом зобов`язання (виконання зобов`язання з певними недоліками, дефектами). При неналежному виконані боржник виконує обов`язок, але з порушенням певних умов, які складають зміст договору або визначені законом.
За загальними умовами виконання зобов`язання, що містяться у статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1ст. 526 ЦК України).
Так, дослідивши положення Порядку, апеляційним господарським судом встановлено, що даним Порядком передбачено випадки повернення відповідачем забезпечення після виконання позивачем умов укладеного між сторонами спору Договору, а також те, що забезпечення не підлягає поверненню у разі невиконання позивачем умов Договору.
Враховуючи викладені вище обставини, в їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що позивачем здійснено повне виконання зобов`язання з поставки товару за укладеним між сторонами спору Договором, проте з порушенням обумовлених строків, що свідчить саме про неналежне виконання та про наявність підстав для застосування до спірних правовідносин положень пункту 13.1 Порядку у вигляді повернення замовником (відповідачем) суми забезпечення виконання договору про закупівлю, після виконання учасником-переможцем договору.
Крім того, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 48 170, 96 грн 3% річних та інфляційних втрат у розмірі 147 185, 99 грн.
Приписами частини 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу, враховуючи 3% річних та інфляційні витрати, є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.
Висновок суду першої інстанції про часткове задоволення 3% річних в сумі 46 528, 77 грн, через арифметичну помилку у розрахунку, колегія суддів вважає правильним та обґрунтованим.
Перевіривши розрахунок інфляційних втрат, колегія суддів дійшла висновку, що він є арифметично вірним, а тому заявлені позовні вимоги про стягнення 147 185, 99 грн інфляційних втрат правомірно задоволено судом першої інстанції.
Інших доводів та доказів, які б слугували підставою для скасування оскарженого рішення скаржником не наведено. Водночас, зазначаючи про порушення судом норм процесуального та матеріального права, скаржник вдається до заперечення обставин, установлених судом першої інстанції.
Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. 
Відповідно до ст.ст. 76-77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
За встановлених обставин, на думку колегії суддів, висновок місцевого суду про наявність правових підстав для часткового задоволення заявлених позовних вимог відповідає нормам чинного законодавства, фактичним обставинам справи і наявним у ній матеріалам.
Вирішуючи спір у даній справі, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах. Доводи апеляційної скарги не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції.
Згідно з ч. 1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути  належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати  обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).
Зазначена правова позиція міститься у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13.02.2018 у справі №910/947/17.
Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 17.05.2021 у справі №910/4070/21 прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги обґрунтованих висновків суду не спростовують, у зв`язку з чим оскаржуване судове рішення має бути залишеним без змін, а апеляційна скарга АТ "Укргазвидобування" - без задоволення.
Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, з огляду на відмову в задоволенні апеляційної скарги, на підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються, відповідно на скаржника.
Керуючись ст.ст. 255, 267-271, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укргазвидобування" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.05.2021 у справі №910/4070/21 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 17.05.2021 у справі №910/4070/21 залишити без змін.
3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Акціонерним товариством "Укргазвидобування".
4. Матеріали справи №910/4070/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення, відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено - 30.08.2021. 

Головуючий суддя                                                            Л.П. Зубець 

Судді                                                                                С.О. Алданова

                                                                                А.І. Мартюк