ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
8 вересня 2021 року
м. Київ
 
справа № 466/8372/16-ц
провадження № 61-21350св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - судді Фаловської І. М., 
суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О. (судді-доповідача), Мартєва С. Ю., Стрільчука В. А.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
особа, яка подавала апеляційну скаргу, - ОСОБА_3 ,
 
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Львівського апеляційного суду 
від 30 вересня 2019 року, постановлену суддею Бойко С. М.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою та вселення.
Позов мотивувала тим, що вона до 30 грудня 2014 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 . За час шлюбу сторони набули у власність квартиру 
АДРЕСА_1 та квартиру АДРЕСА_2 . Вказані квартири є об`єктом права спільної власності подружжя та частки сторін у спільному майні є рівними. 
Позивач вказувала, що вона не може користуватися належними їй на праві спільної власності подружжя квартирами, оскільки  ОСОБА_2 чинить їй перешкоди. Зокрема, квартирами користуються невідомі особи, вхідні замки дверей змінено та позивач не має доступу до квартир.
За таких обставин просила зобов`язати        ОСОБА_2  не чинити їй перешкоди укористуванні квартирою              АДРЕСА_1 та квартирою    АДРЕСА_2 ; зобов'язати 
      ОСОБА_2 передати їй ключі від вхідних дверейвказаних квартир; вселити її у вказані квартири.
Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття
 
Рішенням Шевченківського районного суду міста Львова від 9 липня 2018 року, ухваленим у складі судді Свірідової В. В., позов задоволено.
Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 та квартирою АДРЕСА_2 .
Зобов`язано ОСОБА_2 передати ОСОБА_1 ключі від вхідних дверей квартири АДРЕСА_1 та квартири АДРЕСА_2 . 
Вселено ОСОБА_1 до квартири 
АДРЕСА_1 та квартири АДРЕСА_2 .
Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 102,40 грн у відшкодування сплаченого судового збору.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач є співвласником спірних квартир, тому має право на безперешкодне на користування ними. Встановивши, що відповідач чинить їй перешкоди в користуванні квартирами, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позову.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, особа, яка не брала участі у справі, - ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 30 вересня 2019 року ОСОБА_3 відмовлено у прийнятті апеляційної скарги на рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 9 липня 2018 року.
Відмовляючи у прийнятті апеляційної скарги, апеляційний суд виходив з того, що ОСОБА_3 не є власником спірних квартир, тому відсутні підстави вважати оскаржуване нею рішення суду першої інстанції є таким, що прийнято про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
 
У листопаді 2019 року ОСОБА_3 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати ухвалу Львівського апеляційного суду від 30 вересня 2019 року і передати справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
Касаційна скарга мотивована неврахуванням судом апеляційної інстанції висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 27 лютого 2019 року у справі № 360/1938/16 (провадження № 61-48003св18), про те, що суд апеляційної інстанції лише в межах відкритого апеляційного провадження має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи невирішення судом першої інстанції питань про права та інтереси особи, яка не брала участі у розгляді справ у суді першої інстанції.
Також вказувала про неврахування судом апеляційної інстанції того, що 
з 2015 року вона разом з ОСОБА_2 та їх спільними дітьми проживає у квартирі АДРЕСА_1 , тому, ухвалюючи рішення про вселення позивача до вказаної квартири, суд першої інстанції вирішив питання про її права.
Відзив на касаційну скаргу не надходив.
Провадження у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 27 січня 2020 року відкрито касаційне провадження у даній справі і ухвалою цього ж суду від 10 серпня 2021 року справу призначено до судового розгляду. 
Позиція Верховного Суду, мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права
8 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року 
№ 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
Частиною другою розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
За таких обставин розгляд касаційної скарги  ОСОБА_3 на ухвалу Львівського апеляційного суду від 30 вересня 2019 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 8 лютого 2020 року.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України у редакції, чинній на час подання касаційної скарги, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до статті 400 ЦПК України у тій же редакції під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.
Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до 
статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Чинний ЦПК України містить декілька норм, що регулюють участь в апеляційному перегляді осіб, які не брали участі у справі.
У статті 17 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Статтею 18 ЦПК України встановлено, що обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.
Звертаючись до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, ОСОБА_3 вказувала на те, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване нею судове рішення, вирішив питання про її право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Підстави для відмови у відкритті апеляційного провадження визначені 
у статті 358 ЦПК України, відповідно до якої суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо: апеляційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає апеляційному оскарженню; є ухвала про закриття провадження у зв`язку з відмовою від раніше поданої апеляційної скарги цієї самої особи на це саме судове рішення; є постанова про залишення апеляційної скарги цієї самої особи без задоволення або ухвала про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення; скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними. Незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.
Результат системного аналізу наведених норм процесуального права свідчить про те, що суд апеляційної інстанції лише в межах відкритого апеляційного провадження має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи невирішення судом першої інстанції питань про права та інтереси особи, яка не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції та подала апеляційну скаргу після спливу річного строку з дня складання повного тексту судового рішення. Якщо обставини про вирішення судом першої інстанції питання про права, інтереси та свободи особи, яка не була залучена до участі у справі, не підтвердились, апеляційне провадження підлягає закриттю.
Відповідний висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 17 лютого 2020 року у справі № 668/17285/13-ц (провадження № 61-41547сво18).
Отже, суд апеляційної інстанції повинен був відкрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , а в разі з`ясування, що судовим рішенням питання про його права, свободи, інтереси та (або) обов`язки не вирішувалося, - закрити апеляційне провадження відповідно до пункту 3 частини першої 
статті 362 ЦПК України.
Суд апеляційної інстанції наведеного не врахував та помилково відмовив у прийнятті апеляційної скарги ОСОБА_3 .
Дійшовши передчасного висновку про те, що оскаржуваним рішенням місцевого суду питання про права ОСОБА_3 не вирішені, суд апеляційної інстанції фактично надав оцінку доводам апеляційної скарги по суті, що можливо лише в межах відкритого апеляційного провадження з дослідженням усіх обставин справи та оцінкою доказів на підтвердження чи спростування доводів заявника про порушення її прав оскаржуваним судовим рішенням. Доводи апеляційної скарги мають бути перевірені та оцінені під час розгляду апеляційної скарги у судовому засіданні.
Відповідно до частини четвертої статті 406 ЦПК України в редакції Кодексу, чинній на час подання касаційної скарги, у випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.
Згідно з частиною шостою статті 411 ЦПК України в цій же редакції Кодексу підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.
Суд апеляційної інстанції не дотримався вимог цивільного процесуального закону, тому оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції не може вважатися законною та обґрунтованою і підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до апеляційного суду зі стадії вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.
Щодо судових витрат 
Так як касаційний суд дійшов висновку про передачу справи до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду, встановлених статтею 141 ЦПК України підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
 
Керуючись статтями 410, 411 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час подання касаційної скарги,статтями 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_3 задовольнити.
 
Ухвалу Львівського апеляційного суду від 30 вересня 2019 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий Судді:  	І. М. Фаловська  В. М. Ігнатенко С. О  Карпенко С. Ю. Мартєв В. А. Стрільчук