КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД  

Апеляційне провадження:                                                                           Доповідач - Кулікова С.В.
№ 22-ц/824/10343/2021  

П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
м. Київ                                                                                           Справа № 753/22850/19
 
02 вересня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів  Судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді   - Кулікової С.В.
суддів                          -  Заришняк Г.М.
                                     -  Рубан С.М.
при секретарі              -  Климчук Т.В.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 14 липня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Сирбул О.Ф., у цивільній справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві до ОСОБА_1 про стягнення боргу,-
 
в с т а н о в и в:
 
У листопаді 2019 року Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві звернулося з позовом до  ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача борг у сумі 289 203,42 грн.
На обґрунтування позовних вимог зазначав, що у серпні 2017 року, в межах покладених зобов`язань, Управлінням було виконано постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 16.05.2017 року щодо перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 .
Постановою Верховного суду від 16.05.2018 року касаційну скаргу Управління було задоволено, постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 16.05.2017 року скасовано, в задоволені позову ОСОБА_1 до Управління про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії відмовлено.
Після проведення перерахунку пенсії відповідача, відповідно до постанови Верховного суду від 16.05.2018 року, розмір пенсії відповідача зменшився. Управлінням було розраховано суму надміру виплаченої пенсії. Відповідно до довідки Управління про розмір призначеної та фактично отриманої пенсії № 3 ця сума склала 289 203,42 грн. за період з 01.12.2015 року по 31.08.2018 року.
Листом № 67927/04 від 29.08.2018 року відповідачу було повідомлено про наявність факту переплати пенсії, однак надмірно сплачені кошти ним повернуті так і не були.
На підставі викладеного, посилаючись на положення ст. 1212 ЦК України позивач просив суд задовольнити вказаний позов.
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 14 липня 2020 року у задоволенні позову Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві до ОСОБА_1 про стягнення боргу відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати рішення Дарницького районного суду міста Києва від 14 липня 2020 року та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.
Апеляційну скаргу обґрунтовувало тим, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального права. Зазначало, що у серпні 2017 року, в межах покладених зобов`язань, Управлінням було виконано постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 16.05.2017 року щодо перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 . Однак, постановою Верховного суду від 16.05.2018 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 16.05.2017 року скасовано, в задоволені позову ОСОБА_1 до Управління про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії відмовлено.Після проведення перерахунку пенсії відповідача, з урахуванням постанови Верховного суду від 16.05.2018 року, розмір пенсії відповідача зменшився та було встановлено, що відповідач отримав надміру виплачену пенсію у розмірі 289 203,42 грн. Вказувало, що Листом № 67927/04 від 29.08.2018 року відповідачу було повідомлено про наявність факту переплати пенсії, та запропоновано сплатити суму боргу в добровільному порядку, проте лист був відповідачем проігнорований та без достатньої правової підстави отримані бюджетні кошти у розмірі 289 203,42 грн. повернуті відповідачем не були.
У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не свідчать про неправильне застосування судом норм матеріального права.
В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення.
Представник Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи позивача повідомлено належно, надіслало клопотання про розгляд справи без участі представника управління.
З урахуванням положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка представника позивача не перешкоджає розгляду справи, тому колегія суддів вважала можливим проводити розгляд справи за відсутності представника позивача.
Заслухавши доповідь судді Кулікової С.В., пояснення відповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що відповідач з грудня 2008 року перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Дарницького району м. Києва (правонаступником якого є Лівобережне об`єднане управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві), відповідно до Законів України «Про прокуратуру» та «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
У подальшому, 27.04.2018 року було створено нову юридичну особу - Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, яка є правонаступником всіх прав та обов`язків припинених: Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві та головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.
Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 01.03.2017 року позов ОСОБА_1 до Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії задоволено частково: визнано неправомірними дії Лівобережного Об`єднаного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років та зобов`язано Лівобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки Генеральної прокуратури України № 18-1558зп від 04.11.2016 року відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції, чинній на час призначення пенсії), виходячи з розрахунку 88% від суми місячної зарплати, починаючи з 22 листопада 2016 року.
Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 16.05.2017 року скасовано рішення суду першої інстанції та прийнято нову постанову, якою позовні вимоги задоволено.
Визнано протиправними дії Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови ОСОБА_1 у донарахуванні стажу та проведенні перерахунку пенсії за вислугою років відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції, що була чинною на момент призначення пенсії) на підставі довідки Генеральної прокуратури України №18-1558 зп від 04.11.2016р. про заробітну плату з розрахунку 90% від суми місячного заробітку.
Зобов`язано Лівобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві провести перерахунок та виплату пенсії за вислугою років ОСОБА_1 згідно довідки Генеральної прокуратури України №18-1558 зп від 04.11.2016р., відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції, що була чинною на момент призначення пенсії) та згідно постанови КМУ №1013 від 09.12.2015р.з розрахунку 90% від суми місячного заробітку без обмеження граничного розміру пенсії з 22.11.2016р., а також додатково окремо виплатити різницю в розмірі пенсії за минулий час, починаючи з 01.12.2015р. згідно постанови КМУ №1013 від 09.12.2015р.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 16.05.2018 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 16.05.2017 року скасовано. В задоволенні позову ОСОБА_1 до Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії відмовлено.
Разом з тим, Лівобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві, подаючи касаційну скаргу на постанови Дарницького районного суду від 01.03.2017 року та Київського апеляційного адміністративного суду від 16.05.2017 року, у ході касаційного оскарження, не скористалось своїм правом учасника справи, передбаченим ст. 375 КАС України, та не зверталось до суду касаційної інстанції із заявою щодо зупинення виконання оскаржуваного ними судового рішення або зупинення його дії до закінчення перегляду в касаційному порядку, а навпаки за власною ініціативою розпочали добровільне виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 16.05.2017 року.
У зв`язку з цим за період з 01.12.2015 року по 31.08.2018 року виникла переплата у сумі 289203,42 грн.
Листом № 67927/04 від 29.08.2018 року відповідача було повідомлено про переплату пенсії, однак надмірно сплачені кошти ним повернуті не були.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для задоволення позову.
Такий висновок суду ґрунтується на нормах матеріального та процесуального права.
Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Згідно ч. 1 ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.
Частиною 1 статті 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії.
Аналіз вказаних норм свідчить, що пенсійне законодавство передбачає можливість повернення надмірно виплачені суми пенсії у разі неправомірної поведінки пенсіонера або надання ним неправдивих документів для призначення або перерахування пенсії.
Матеріли справи таких доказів не містять, не посилався на них і позивач.
За змістом частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.
Стаття 1215 ЦК України встановлює випадки, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню.
Так, зокрема, не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача (частина перша статті 1215 ЦК України).
Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача.
Виходячи із аналізу ст. 1215 ЦК України обов`язок довести наявність рахункової помилки або недобросовісність набувача грошових сум, зазначених у ч. 1 вказаної статті, покладається на сторону, яка вимагає повернення цих коштів.
Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказів, які б свідчили про рахункову помилку з боку Управління, чи надання відповідачем завідомо неправдивих даних, які стали підставою для перерахування пенсії, а також зловживань з боку відповідача при отриманні пенсії, позивачем надано не було.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо недоведеності позивачем факту недобросовісного набуття відповідачем отриманих коштів у розмірі 289203,42 грн., які є пенсійною виплатою, виплаченою йому управлінням Пенсійного фонду України.
Доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом норм статті 1212 ЦК України, колегія суддів вважає безпідставними, так як застосування вказаної норми передбачає врахування норм статті 1215 ЦК України.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Апеляційна скарга за своїм змістом є ідентичною змісту позовної заяви, доводам, викладеним у якій, суд першої інстанції надав належну правову оцінку.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи, оцінив надані докази, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення спору, тому підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги не встановлено.
Керуючись ст..ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві залишити без задоволення.
Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 14 липня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку   до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.
 
Повний текст постанови складено 06 вересня 2021 року.
 
           Головуючий:                                            Судді: