ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3777/21 Справа № 207/2311/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Подобєд О. К. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2021 року                Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого – Куценко Т.Р., 
суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,
за участю секретаря – Синенка Є.А., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу 
за апеляційною скаргою 
               Кам`янської міської ради Дніпропетровської області, 
на рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30 листопада 2020 року по справі за позовом Кам`янської міської ради Дніпропетровської області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: Товарна біржа «Дніпродзержинська», Департамент комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно міської ради, Управління державного архітектурного-будівельного контролю, Обласне комунальне підприємство «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації», Управління містобудування та архітектури Кам`янської міської ради про визнання права власності на об`єкт нерухомого майна та договорів недійсними, знесення об`єкту нерухомого майна та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Кам`янської міської ради Дніпропетровської області, ОСОБА_1 , треті особи: Товарна біржа «Дніпродзержинська», Обласне комунальне підприємство «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» про визнання правочину дійсним, - 

ВСТАНОВИЛА: 

       У липні 2018 року Кам`янська міська рада (позивач - за первісним позовом) звернулась до Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області із позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа – Товарна біржа «Дніпродзержинська», Департамент комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно міської ради, Управління державного архітектурного-будівельного контролю, Обласне комунальне підприємство «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації», Управління містобудування та архітектури Кам`янської міської ради про визнання права власності на об`єкт нерухомого майна та договорів недійсними, знесення об`єкту нерухомого майна. 
       В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 04 липня 2018 Департаментом комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно міської ради було проведено планове обстеження стану та дотримання умов використання земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та було встановлено, що на вказаній земельній ділянці знаходиться нерухоме майно – торгівельний павільйон площею 25,1 м кв. Дане нерухоме майно було відчужено за договором купівлі-продажу від 16 грудня 2001 року (зареєстрованим на Товарній біржі «Дніпродзержинська» за №14/017) ОСОБА_2 . Документи на користування означеною земельною ділянкою власником павільйону на момент обстеження не оформлені.
       Разом з цим, за договором оренди №11242 від 13 квітня 2010 року ОСОБА_3 надана в користування на умовах оренди земельна ділянка (кадастровий номер 1210400000:03:002:0077) площею 0.0025 га для розміщення торгового павільйону за адресою: в районі перехрестя АДРЕСА_2 . Договір оренди укладено строком до 26 лютого 2015 року, який продовжено до 28 серпня 2017 року рішенням міської ради від 28 серпня 2015 року №1364-65/VІ.
       Таким чином, об`єкт, розташований на земельній ділянці відповідно до договору оренди земельної ділянки від 13 квітня 2010 року №11242, є фактично тим самим об`єктом, право власності на який перейшло від ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (згідно з договором купівлі-продажу від 16 грудня 2001 року №14/017), а земельна ділянка за адресою АДРЕСА_2 та за адресою по АДРЕСА_1 – це одна земельна ділянка, тобто ідентичні земельні ділянки з різними адресами та тим самим об`єктом нерухомого майна. 
       Позивач вважає, що відповідачі набули право власності на самочинно збудований об`єкт нерухомості незаконно та не мали право його відчужувати.
       За твердженням позивача будівництво означеної нежитлової будівлі здійснено відповідачем на земельній ділянці, яка не була відведена для цієї мети, без відведення у встановленому порядку земельної ділянки під забудову, що свідчить про самочинність такої забудови.
       З посиланням на положення статей 203, 215 частин 2 і 3, 236 та 376 частини 4 Цивільного кодексу України позивач вказує, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин), у цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається, а якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин), а власник земельної ділянки має право застосувати спеціальний спосіб захисту свого права зобов`язавши особу, яка здійснила самовільне будівництво, знести таке нерухоме майно, або знести це майно за її рахунок.
       Позивач вказує, що такий спосіб судового захисту спрямований на припинення порушення прав осіб, які є власниками (користувачами) земельних ділянок, на яких здійснено самочинне будівництво, а також відновлює становище, яке існувало до здійснення протиправної забудови.
       Посилаючись на вищевикладене заявник просить задовольнити заявлені позовні вимоги.
       У листопаді 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з зустрічною позовною заявою до Кам`янської міської ради Дніпропетровської області, в якій просить визнати дійсним договір купівлі-продажу від 16 грудня 2001 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрованим на Товарній біржі «Дніпродзержинська» за №14/017.
       В обґрунтування зустрічної позовної заяви вказує, що 16 грудня 2001 року за № 14/017 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений відповідний договір купівлі-продажу нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Договір був укладений та зареєстрований на Товарній біржі «Дніпродзержинська» за № 14/017. Даний договір не був нотаріально посвідчений відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції на час укладання вказаного договору). Право власності на нерухоме майно було зареєстровано у встановленому на той час законом порядку, а саме в БТІ м.Дніпродзержинська, та видано технічний паспорт на дане нерухоме майно від 10 січня 2018 року.        
       Рішенням Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30 листопада 2020 року в задоволені позовних вимог Кам`янської міської ради Дніпропетровської області та зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено /т.2 а.с. 11-25/.
Не погоджуючись з вказаним рішенням Кам`янська міська рада Дніпропетровської області, подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог Кам`янської міської ради Дніпропетровської області, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, оскільки при ухваленні рішення судом першої інстанції не були враховані обставини та норми закону на які заявник посилався у своїй позовній заяві /т.2 а.с. 29-36/.
Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги  ОСОБА_2  надала суду відзив, в якому посилається на необгрунтованість скарги та вважає її такою, що не підлягає задоволеню /т.2 а.с. 83-94/.
Відповідно ст.367 ЦПК України колегія суддів переглядає справу в межах вимог апеляційної скарги, тобто в межах вирішенням питання стосовно позовних вимог Кам`янської міської ради Дніпропетровської області. В іншій частині рішення не оскаржується.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав. 
Судом встановлено, що 16 грудня 2001 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі продажу торгівельного павільйону, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який був зареєстрований на Товарній біржі «Дніпродзержинська», реєстраційний номер 14/017 /т.1, а.с. 14/.
Згідно штампу на договорі від 16 грудня 2001 року, право власності на торгівельний павільйон, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано 17 грудня 2001 року в БТІ м.Дніпродзержинська в реєстровій книзі № 4 за реєстровим № 16 за ОСОБА_2 /т.1, а.с. 14/.
Згідно п.2 договору купівлі-продажу від 16 грудня 2001 року об`єкт нерухомого майна належав ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 20 березня 2001 року реєстр №25 та зареєстрованого в БТІ м. Дніпродзержинська в реєстровій книзі № 4 за реєстровим № 16 /т.1, а.с. 14/.
29 січня 2018 року, державним реєстратором Чаплинської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області Медвєдєвою С.В., було зареєстровано, за ОСОБА_2 , на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер №14/017 виданого 16 грудня 2001 року, право власності на об`єкт нерухомого майна, а саме - торгівельний павільйон розташований по АДРЕСА_1 , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 13 червня 2018 року /т.1, а.с. 12/.
У липні 2018 року Департаментом комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно проведено обстеження стану та дотримання умов використання земельної ділянки за адресою по АДРЕСА_1 , про що складений відповідний Акт від 04 липня 2018 року /т.1, а.с. 13/.
В зазначеному Акті встановлено, зокрема, що
- громадянці ОСОБА_3 надана в користування на умовах оренди земельна ділянка (кадастровий номер 1210400000:03:002:0077) площею 0.0025 га для розміщення торгового павільйону за адресою: в районі перехрестя АДРЕСА_2 та укладено договорі оренди від 13 квітня 2010 №11242 строком до 26 лютого 2015 (зареєстровано в Дніпродзержинському відділі ДРФ ДП «Центр ДЗК», про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 20 квітня 2010 за №041010600159);
- Управлінням містобудування та архітектури міської ради ОСОБА_3 видано паспорт прив`язки на тимчасову споруду для здійснення підприємницької діяльності в районі перехрестя АДРЕСА_2 від 15 травня 2015, строк дії до 15 травня 2016 року);
- рішенням міської ради від 28 серпня 2015 року №1364-65/VІ продовжено строк договору оренди земельної ділянки до 28 серпня 2017 року;
- згідно з договором купівлі-продажу від 16 грудня 2001 (зареєстрованим на Товарній біржі «Дніпродзержинська» за №14/017) громадянин ОСОБА_1 торгівельний павільйон площею 25,1 м кв, розташований за адресою АДРЕСА_1 , громадянці ОСОБА_2 ;
- відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 04 липня 2018 року №129614483 право власності на нерухоме майно – торгівельний павільйон площею 25,1 м кв. (матеріал стін: метал каркас, пластик) за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 ;
- документи на користування означеною земельною ділянкою на момент обстеження не оформлені, що не відповідає вимогам ст.ст.125, 126 Земельного кодексу України;
- фактично, на момент обстеження, на земельній ділянці орієнтовною площею 0,0033 га за вказаною вище адресою, згідно з план-схемою земельної ділянки, розташовано торгівельний павільйон з ганком розміром 3,8*8,7 м, у якому здійснюється комерційна діяльність.
Таким чином, об`єкт розташований на земельній ділянці відповідно до договору оренди земельної ділянки від 13 квітня 2010 року №11242 є фактично тим самим об`єктом, право власності на який перейшло від ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (згідно з договором купівлі-продажу від 16 грудня 2001 року №14/017), а земельна ділянка за адресою АДРЕСА_2 та за адресою по АДРЕСА_1 – це одна земельна ділянка, тобто ідентичні земельні ділянки з різними адресами та тим самим об`єктом нерухомого майна.
Таким чином Департаментом комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно встановлено під час перевірки, що за договором оренди земельної ділянки №12242 від 13 квітня 2010 року, Дніпродзержинська міська рада передала в строкове (до 26 лютого 2015 року) платне користування приватного підприємця ОСОБА_3 земельну ділянку загальною площею 0,0025 га, що знаходиться в районі перехрестя АДРЕСА_3 для розміщення торгового павільйону. Згодом, рішенням міської ради від 28 серпня 2015 року №1364-65/УІ продовжено строк дії договору оренди земельної ділянки до 28 серпня 2017 року.
Натомість документи на користування цією земельною ділянкою власником торгівельного павільйону ОСОБА_2 не оформлені, що не відповідає вимогам ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України, а об`єкт розташований на земельній ділянці відповідно до договору оренди земельної ділянки від 13 квітня 2010 року №11242 є фактично тим самим об`єктом, право власності на який перейшло від ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (згідно з договором купівлі-продажу від 16.12.2001 №14/017).
09 липня 2018 року Кам`янська міська рада Дніпропетровської області (позивач) звернулась із позовом до ОСОБА_1 (відповідач-1) та ОСОБА_2 (відповідач-2) про визнання недійсними означених вище договорів купівлі-продажу від 20 березня 2001 року та від 16 грудня 2001 року та вказує, що такий спосіб судового захисту спрямований на припинення порушення прав особи, яка є власником (користувачем) земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво, а також відновлює становище, яке існувало до здійснення протиправної забудови.
Відмовляючи в задоволені позовних вимог Кам`янської міської ради Дніпропетровської області суд першої інстанції прийшов до висновку про пропуск позивачем строку позовної давності при зверненні до суду з даними позовними вимогами.
З даним висновком також погоджується колегія суддів.
Судом встановлено, що Управлінням містобудування та архітектури міської ради був виданий громадянці ОСОБА_3 паспорт прив`язки на тимчасову споруду для здійснення підприємницької діяльності в районі перехрестя АДРЕСА_4 від 15 травня 2015 року зі строком дії до 15 травня 2016 року), а рішенням міської ради від 28 серпня 2015 року №1364-65 VI продовжено строк дії договору оренди земельної ділянки до 28 серпня 2017 року, і ця тимчасова споруда фактично є тим самим нерухомим майном, що було предметом купівлі – продажу за договором від 16 грудня 2001 року №14/017, оскільки розташована на тій самій земельній ділянці.
Таким чином, Управління містобудування та архітектури міської ради, надаючи дозвіл громадянці ОСОБА_3 паспорт прив`язки на тимчасову споруду для здійснення підприємницької діяльності на вказаній земельній ділянці погодило, а позивач (Дніпродзержинська міська рада Дніпропетровської області), в підпорядкуванні якого знаходиться Управління містобудування та архітектури міської ради, ухваливши рішення від 28 серпня 2015 року №1364-65 VI про продовження строку дії договору оренди земельної ділянки до 28 серпня 2017 року, тим самим засвідчили свою обізнаність про факт зайняття земельної ділянки площею 0,0033 за адресою АДРЕСА_2 під розміщення об`єкта, який в подальшому був зареєстрований за відповідачем-2 на праві власності, як нерухоме майно.
Відтак суд встановив, що принаді з 15 травня 2015 року позивач, в підпорядкуванні якого знаходиться Управління містобудування та архітектури міської ради, міг дізнатися про самочинне будівництво та розміщення на означеній земельній ділянці спірного об`єкту, який згодом отримав правовий статус нерухомого майна.
Стаття 256 Цивільного кодекс України визначає, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
За статтею 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
За приписами частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Згідно з частиною 3 статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності за вимогами про застосування наслідків нікчемного правочину починається від дня, коли почалося його виконання.
Частина 4 статті 267 Цивільного кодексу України встановлює наслідки спливу позовної давності, а саме, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Частина 3 статті 267 Цивільного кодексу України визначає, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
Як вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_2 звернулася з заявою про застосування до спірних правовідносин строки позовної давності та наслідків її спливу.
Виходячи з викладеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що принаді з 15 травня 2015 року позивач, в підпорядкуванні якого знаходиться Управління містобудування та архітектури міської ради, міг дізнатися про самочинне будівництво та розміщення на означеній земельній ділянці спірного об`єкту, тоді як з позовом до суду Кам`янська міська рада Дніпропетровської області звернулась лише 09 липня 2018 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності.
Крім того, колегія суддів також враховуює, що оскаржуваний договір був укладений 16. грудня 2001 році, та право власності зареєстроване в органах БТІ 17 грудня 2001 році, таким чином право позивача було порушено саме з моменту реєстрації права власності, що також свідчить про пропуск позовної давності відносно заявлених позовних вимог.
       Згідно із ст.129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.
Ухвалюючи рішення про відмову в задоволені позовних вимог Кам`янської міської ради Дніпропетровської області, суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (стаття 89 ЦПК України), з урахуванням встановлених обставин і вимог (статей 12, 81 ЦПК України), прийшов до висновку про застосування норм ст.267 ЦК України до заявлених позовних вимог. Враховуючи встановлені судом обставини та пояснення учасників справи колегія суддів погоджується з висновком райнного суду про пропуск позивачем строків позовної давності. 
       Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанції було дотримано норми матеріального та процесуального права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості та незаконності рішення не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування рішення, оскільки скарга не містить обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування висновків суду. 
       Відповідно до частини третьої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
       Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. 
Рішення суду відповідає матеріалам справи, доказам та вимогам матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.
Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.
керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Кам`янської міської ради Дніпропетровської області – залишити без задоволення.
Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30 листопада 2020 року – залишити без змін.        

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий:                                                        Т.Р. Куценко 

Судді:                                                                Е.Л. Демченко                        
                                                                       М.О. Макаров