Ухвала    

28 липня 2021 року
м. Київ
 
справа № 204/2644/18
 
провадження № 61-12391ск21 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Жданової В. С.,                      Зайцева А. Ю.,
 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 23 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення компенсації вартості спільного майна, що було відчужено без згоди співвласника,
ВСТАНОВИВ:
19 квітня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 і просила стягнути з відповідача на її користь 57 530 грн компенсації вартості спільного майна, що було відчужено без її згоди як співвласника. 
 
Згодом позивач уточнила позовні вимоги і просила стягнути з відповідача на свою користь 103 965,22 грн. 
 
Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 вересня 2020 року, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 16 вересня 2020 року, позовну заяву ОСОБА_1 задоволено. 
 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 103 965,22 грн у якості компенсації вартості автомобіля марки MAZDA, моделі 6, випуску 2003 року, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_1 . 
 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 5 914,05 грн.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 23 червня 2021 року рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 вересня 2020 року змінено в частині визначення суми стягнення з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсації вартості автомобіля марки MAZDA, модель випуску 2003 року, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_1 , з 103 965,22 грн до 39 586,50 грн.
В решті рішення суду залишено без змін.
 
23 липня 2021 року (згідно з відміткою на поштовому конверті)                                        ОСОБА_1 звернуласядо Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Дніпровського апеляційного суду від 23 червня 2021 року. 
 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України. 
 
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на                  01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
 
Ціна позову в цій справі становить 103 965,22 грн, яка станом на  01 січня              2021 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270*100=227 000 грн).
 
Отже зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.
 
Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилань на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Верховний Суд таких випадків також не встановив.
 
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
З урахуванням наведеного, оскільки заявником подано касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, увідкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 19, статтею 260, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 23 червня 2021 року.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                       Є. В. Коротенко
       
         В. С. Жданова
         
         А. Ю. Зайцев