ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/29837/20                                             Суддя першої інстанції: Кузьменко В.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  21 липня 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача           - Степанюка А. Г.,
суддів                               - Губської Л.В., Епель О. В., 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства оборони України на прийняте за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 березня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним і скасування рішення в частині та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:
У листопаді 2020 року ОСОБА_1 (далі – Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства оборони України (далі – Відповідач, Міноборони України), в якому просив:
– визнати протиправним та скасувати пункт 1 протоколу засідання Комісії Міноборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 21 лютого 2020 року № 25 (далі – оскаржуване рішення);
– зобов`язати Міноборони України призначити та виплатити одноразову грошову допомогу ОСОБА_1 у зв`язку з настанням інвалідності внаслідок поранення (контузії), пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії, у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, з урахуванням висновків, викладених у рішенні суду.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 березня 2021 року позов задоволено частково:
- визнано протиправним та скасовано пункт 1 протоколу засідання Комісії Міноборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 21 лютого 2020 року № 25;
- зобов`язано Міноборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо виплати одноразової грошової допомоги у визначеному законом порядку та прийняти стосовно заяви ОСОБА_1 рішення, передбачене Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 (далі – Порядок № 975), з урахуванням висновків, викладених в рішенні суду.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що неподання особою, яка звернулася за призначенням одноразової грошової допомоги документів, що свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), не створює для Відповідача обов`язку щодо їх витребування, оскільки відповідальними за повноту та достовірність документів, визначених пункті 11 Порядку № 975 є заявник та обласний військовий комісаріат за його місцем проживання, а відтак оскаржуване рішення не є обґрунтованим. Зазначив, що Відповідач при розгляді питання про призначення Позивачу одноразової грошової допомоги не надавав оцінки наявності або відсутності права у Позивача на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності, внаслідок поранення (контузії), пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії. Враховуючи, що суд не наділений правом перебирати на себе відповідні функції, суд першої інстанції зобов`язав Відповідача повторно розглянути таку заяву Позивача з урахуванням висновків, викладених в рішенні суду.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. При цьому посилається на неврахування судом першої інстанції, що, по-перше, зміна групи інвалідності у понад дворічний строк свідчить про відсутність у Позивача права на призначення одноразової грошової допомоги, по-друге, одноразова грошова допомога може бути призначена не пізніше ніж через 3 місяці після звільнення, що передбачено, зокрема, ч. 6 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та підтверджено правовою позицією Верховного Суду у постанові від 26.06.2018 року у справі №750/5074/17 та постанові від 12.02.2019 року у справі №816/1458/18, по-третє, ненадання Позивачем доказів, які підтверджують обставини і причини поранення.
Після усунення визначених в ухвалі Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2021 року про залишення апеляційної скарги без руху недоліків ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2021 року відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.
Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 липня 2021 року справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.
Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оскільки рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог не є предметом апеляційного оскарження, судова колегія вважає за необхідне здійснювати перевірку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги Міноборони України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суд першої інстанції – без змін, виходячи з такого.
Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, згідно відомостей військового квитка серії НОМЕР_1 , виданого Баришівським районним військовим комісаріатом Київської області 02 квітня 1983 року, ОСОБА_1 визнаний придатним до військової служби та направлений до військової частини 02 квітня 1983 року, а 07 травня 1985 року звільнений у запас.
Відповідно до витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 23 червня 2011 року № 1123 у Позивача, як колишнього військовослужбовця поранення, контузія, захворювання пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
Позивачу при черговому огляді 01 травня 2014 року встановлена II група інвалідності, причиною якої стало поранення, контузія, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, що підтверджується  довідкою до акта огляду МСЕК від 29 квітня 2014 року серії КИО-1 № 0405938.
Статус Позивача як інваліда ІІ групи, який має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни – інвалідів війни, підтверджується також посвідченням від 29 квітня 2014 року серії НОМЕР_2 , виданим управлінням праці та соціального захисту населення Бориспільської районної державної адміністрації.
При цьому як вбачається із витягу з протоколу засідання комісії Міноборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум (далі – Комісія) від 21 лютого 2020 року № 25 Комісія повернула на доопрацювання документи для призначення одноразової грошової допомоги Позивачу.
У вказаному протоколі Комісія зазначила, що подані документи не завірені у встановленому порядку, заявником не подано військового квитка та документа, що свідчить про причини та обставини поранення, а висновок Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 23 червня 2011 року № 1123 не є документом, що свідчить про обставини поранення ОСОБА_1 .
Вважаючи пункт 1 протоколу засідання Комісії Міноборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 21 лютого 2020 року № 25 протиправним, Позивач звернувся до суду з цим позовом.
На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст. 41 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», ст. ст. 1, 16, 16-2, 16-3, 16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі – Закон), Порядку призначенні і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975 (далі – Порядок №975), а також ряду правових позицій Верховного Суду в аналогічній категорії справ, суд першої інстанції прийшов до висновку, що неприйняття Відповідачем за наслідками розгляду направлених документів щодо призначення одноразової грошової допомоги Позивачу свідчить про протиправність спірного рішення з огляду на відсутність роз`яснень щодо способу засвідчення документів, а також відсутність у Відповідача обов`язку з витребування додаткових документів.
З такими висновками суду першої інстанції не можна не погодитися з огляду на таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Закон визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
У силу приписів п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону він поширюється, зокрема на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби.
Відповідно до пунктів 4 та 6 частини другої статті 16 Закону одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі:
- встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті;
- встановлення військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження строкової військової служби, цих зборів, служби у військовому резерві.
За правилами п. «б» ч. 1 ст. 16-2 Закону одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).
Приписи ч. 9 ст. 16-3 Закону визначають, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 3 Порядку №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, а у разі повторного огляду та зміни групи інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії про первинне встановлення інвалідності.
Згідно пп. 1 п. 6 Порядку № 975 одноразова грошова допомога призначається і виплачується військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності II групи.
Згідно п. 11 Порядку № 975 військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; завірену копію довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.
До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).
Пунктом 13 Порядку №975 передбачено, що керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого обов`язково додаються документи, зазначені в пунктах 10 та 11 цього Порядку.
Розпорядник бюджетних коштів у місячний строк після надходження всіх зазначених документів приймає рішення про призначення одноразової грошової допомоги або про відмову в її призначенні, або про повернення документів на доопрацювання (у разі, коли документи подано не в повному обсязі, потребують уточнення чи подано не за належністю) і надсилає зазначене рішення разом з документами уповноваженому органу для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, а в разі відмови чи повернення документів на доопрацювання - для письмового повідомлення заявника з обґрунтуванням мотивів відмови чи повернення документів на доопрацювання.
Виходячи з наведеного, Окружний адміністративний суд міста Києва прийшов до правильного висновку, що визначений у пункті 11 Порядку № 975 перелік документів є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає. При цьому Відповідачу надано право приймати рішення про повернення документів на доопрацювання у разі, коли документи подано не в повному обсязі, потребують уточнення чи подано не за належністю, з обґрунтуванням мотивів такого повернення документів.
У свою чергу, суд першої інстанції вірно зазначив, що посилання Відповідача в оскаржуваному рішенні на ненадання Позивачем копії військового квитка є безпідставним, оскільки надання такого документу не є обов`язковим для вирішення питання про призначення одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку № 975.
Твердження Відповідача про те, що подані документи не завірені у встановлений спосіб, чим порушено пункт 10 Порядку № 975 та пункт 4.7 Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, затвердженого наказом Міноборони України від 14 серпня 2014 року № 530 (далі – Положення № 530), судом першої інстанції критично оцінено вірно з огляду на таке.
Згідно п. 4.7 Положення № 530 документи на одержання одноразової грошової допомоги в разі встановлення інвалідності особам, звільненим з військової служби (зборів, резерву), оформляє та подає в Департамент фінансів Міністерства оборони України обласний військовий комісар за місцем проживання цих осіб.
Отже, неправильне завірення копій документів, доданих до заяви, не може мати наслідком повернення їх на доопрацювання Позивачем з огляду на те, що останній відповідний дій не здійснює. Крім того, які саме вимоги щодо оформлення документів порушені, в оскаржуваному рішенні всупереч приписів п. 13 Порядку №975 не зазначено. До того ж п. 10 Порядку №975, на який посилається Відповідач у спірному рішенні, регламентує порядок подання членами сім`ї, батьками та утриманцями загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста. У той час, як було підкреслено вище, перелік документів, необхідних для отримання військовослужбовцем, військовозобов`язаним чи резервістом одноразової грошової допомоги, визначено у п. 11 Порядку №975.
Щодо зазначення Відповідачем в оскаржуваному рішенні про неподання заявником документа, що свідчить про причини та обставини поранення (травми, каліцтва), який передбачено пунктом 11 Порядку № 975 слід зазначити, що Позивачем разом із заявою про виплату одноразової грошової допомоги поданий, в тому числі, висновок Центральної військово-лікарської комісії Міноборони України від 23 червня 2011 року № 1123, який, на його думку, є документом, що свідчить про обставини поранення (травми, каліцтва).
Суд першої інстанції з посиланням на правову позицію Верховного Суду, викладену, зокрема, у постановах від 10 квітня 2019 року у справі №822/220/18 та від 04 червня 2019 року у справі №751/2133/17, вірно звернув увагу, що відсутність документів, визначених п. 11 Порядку № 975, зокрема, про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), не встановлює обов`язку Міноборони України для їх витребування та доведення (за відсутності таких документів), що Позивач отримав поранення (контузію, травму, каліцтво) при вчиненні кримінального чи адміністративного правопорушення, або у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, оскільки відповідна комісія Міноборони України приймає рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги виключно на підставі документів, які надійшли від обласного військового комісаріату.
За таких обставин, з огляду на заявницький характер відносин між особою, яка звертається за призначенням одноразової грошової допомоги, та Міноборони України, обов`язок довести зазначені обставини шляхом подання до комісії Міноборони України достовірних документів про причини і обставини одержання військовослужбовцем поранення (контузії, травми, каліцтва) покладено на заявника. Такий документ не обов`язково повинен мати форму акта про нещасний випадок, складеного за матеріалами розслідування військової частини, або довідки командира військової частини, оскільки до уваги можуть бути взяті інші достовірні документи.
У вже згаданих постановах Верховного Суду підкреслено, що документами, що свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), зокрема про те, що поранення (контузія, травма, каліцтво) не пов`язане з учиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком учинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, можуть бути лише достовірні документи про причини і обставини одержання військовослужбовцем такого поранення. Неподання особою, яка звернулася за призначенням одноразової грошової допомоги, документів, що свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), не створює для Міністерства оборони України обов`язку щодо їх витребування.
З урахуванням наведеного судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що надані Позивачем до Відповідача документи не містять відомостей про обставини поранення, зокрема, про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.
Водночас, неподання особою, яка звернулася за призначенням одноразової грошової допомоги, документів, що свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), не створює для Відповідача обов`язку щодо їх витребування, адже відповідальними за повноту та достовірність документів, визначених пункті 11 Порядку № 975, є заявник та обласний військовий комісаріат за його місцем проживання.
З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність визнання протиправним та скасування оскаржуваного у цій справі рішення Міноборони України, оскільки доказів неналежного оформлення документів останнім не доведено, вимога щодо необхідності подання військового квитка не відповідає положеннями Порядку №975, а неподання документу, що свідчить про причини та обставини поранення (травми, каліцтва), який передбачений п. 11 Порядку №975, не є підставою для повернення документів для доопрацювання.
У свою чергу, з огляду на те, що Відповідач при розгляді питання про призначення Позивачу одноразової грошової допомоги не надавав оцінки наявності або відсутності права у Позивача на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності, внаслідок поранення (контузії), пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність зобов`язання Міноборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо виплати одноразової грошової допомоги у визначеному законом порядку та прийняти стосовно заяви ОСОБА_1 рішення, передбаченого Законом та Порядком №975, з урахуванням висновків, викладених в рішенні суду.
Із змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді та частини другої статті 2 КАС України, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень адміністративний суд не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, передбаченими статті 2 КАС України.
Водночас, відповідно до частини другої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що з метою повного захисту прав, свобод та інтересів Позивача, необхідно зобов`язати Міноборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо виплати одноразової грошової допомоги відповідно до статті 16 Закону у зв`язку зі встановленням ІІ групи інвалідності.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи статті 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Міністерства оборони України – залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 березня 2021 року – без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.
Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач                                                                      А.Г. Степанюк

Судді                                                                                           Л.В. Губська

          О.В. Епель

Повний текст постанови складено та підписано 21 липня 2021 року.