28.07.21
22-ц/812/639/21
Єдиний унікальний номер судової справи: 473/3009/20
Номер провадження: 22-ц/812/639/21 Суддя-доповідач апеляційного суду: Крамаренко Т.В.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2021 року м. Миколаїв
Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:
головуючого - Крамаренко Т.В.,
суддів - Бондаренко Т.З., Темнікової В.І.,
із секретарем судового засідання - Горенко Ю.В.,
без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою 
ОСОБА_1 
на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 01 лютого 2021 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, 

в с т а н о в и л а:

04 вересня 2020 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 в якому просила розірвати між нею та ОСОБА_1 шлюб, який зареєстровано 17 червня 2017 року у Вознесенському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції Миколаївської області актовий запис № 116.
В обґрунтування заявлених вимог позивачка вказувала, що з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 17 червня 2017 року, від якою мають дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Протягом останніх двох років стосунки з відповідачем розладились, зникло взаєморозуміння і взаємоповага, стали частими сварки. Вже тривалий час кожен з подружжя живе своїм окремим життям та своїми інтересами. Сторони проживають окремо, сімейного життя не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують, фактично сім`я припинила своє існування. Вважає, що примирення та збереження шлюбу між нею та відповідачем неможливе. Крім того, перебування у шлюбі суперечить інтересам дитини та її інтересам розвиватись фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом в умовах свободи та гідності.
Посилаючись на вказані обставини ОСОБА_2 просила суд про задоволення позову.
Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 01 лютого 2021 року позов задоволено повністю. Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який зареєстровано 17 червня 2017 року у Вознесенському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції Миколаївської області актовий запис № 116 розірвано.
Рішення суду мотивоване тим, що збереження шлюбу є неможливим, враховуючи характер відносин, що склалися між сторонами, відсутність взаєморозуміння між ними, крім того судом прийняті міри по його збереженню, які не призвели до позитивного результату.
Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на необґрунтованість рішення суду просив його скасувати.
Апеляційна скарга мотивована тим, що шлюб між сторонами ґрунтувався на вільній згоді обох сторін, планувався за взаємною згодою та бажанням як і народження спільної дитини. Спільне життя засноване на почуттях взаємної любові, поваги, дружби та взаємодопомоги. Судом при ухваленні рішення не враховано емоційний стан позивачки та істинні причини її вчинку, а саме намагання провчити відповідача та таким чином вплинути на його характер, який вона вважає складним. Крім того, судом не враховано інтереси спільної дитини, адже розлучення може негативно вплинути на її психологічний стан.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
У судове засідання сторони не з`явились про місце, час і дату розгляду справи повідомлені належним чином.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає в повній мірі.
Як вбачається з матеріалів справи, а саме з свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1 , 17 червня 2017 року Вознесенським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області було зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.3).
Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.4).
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим і суперечитиме інтересам сторін.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.
Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.
Згідно з частиною першою статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Згідно з частинами третьою та четвертою статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
Відповідно до частини першої статті 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.
Згідно із частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу.
Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина 1 статті 110 СК України).
Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.
Згідно зі статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.
За змістом указаної норми заходи щодо примирення подружжя вживаються судом за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. 
Надання строку для примирення подружжя є правом суду, а не його обов`язком. 
Так, як вбачається з матеріалів справи судом першої інстанції було вжито заходів щодо примирення подружжя ОСОБА_1 , а саме ухвалою суду від 05 жовтня 2020 року було встановлено строк для примирення у три місяці ( а.с. 19).
Крім того, ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 14 квітня 2021 року сторонам також було надано строк для примирення у три місяці (а.с.59-60).
Вирішуючи спір, суд, з дотриманням вимог статей 89, 263, 264 ЦПК України, встановивши, що сторони разом не проживають, сімейні стосунки не підтримують, шлюб існує формально, збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. Висновки суду першої інстанцій відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону.
За таких обставин висновок суду про наявність підстав для розірвання шлюбу є правильним, оскільки подальше збереження шлюбу суперечило інтересам позивача.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанцій та зводяться до заперечень проти позову, які були предметом дослідження в суді першої інстанції, яким суд надав відповідну правову оцінку з урахуванням всіх фактичних обставин справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, і з якою погоджується колегія суддів. 
Європейський суд з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
Отже, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Також слід зазначити, що у зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення, понесені відповідачем судові витрати (судовий збір за подання апеляційної скарги) відшкодуванню не підлягають (ст. 141 ЦПК України).
Керуючись ст.ст.367, 368, 375, 381- 384 ЦПК України колегія суддів, 

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 01 лютого 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Крамаренко 

Судді: Т.З. Бондаренко

В.І. Темнікова

Повний текст постанови складено 02 серпня 2021 року.