ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2021 року 
м. Київ
справа № 636/2502/16-а
адміністративне провадження № К/9901/34208/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Стрелець Т.Г.,
суддів: Стеценка С.Г.,  Тацій Л.В., 
розглянувши у письмовому провадженні  в касаційній інстанції адміністративну справу № 636/2502/16-а
за позовом   ОСОБА_1    до Управління праці та соціального захисту населення Чугуївської районної державної адміністрації,  Чугуївського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області про визнання дій та бездіяльності протиправними, провадження у якій відкрито
за касаційною скаргою ОСОБА_1 
на постанову Чугуївського міського суду Харківської області від 01 березня 2017 року
(ухвалену у складі головуючого судді Слурденко О.І.)
та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2017 року
(ухвалену у складі колегії суддів: головуючого судді Макаренко Я.М., суддів: Шевцової Н.В.,  Мінаєвої О.М.)
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1.У липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Чугуївського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області, Управління праці та соціального захисту населення Чугуївської райдержадміністрації, у якому  (з урахуванням уточнень позовних вимог) просив:
-визнати протиправними дії та бездіяльність Чугуївського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області та Управління праці та соціального захисту населення Чугуївської РДА, яка полягає у невиплаті пенсії ОСОБА_1 з 01 березня 2016 року по 25 серпня 2016 року;
-зобов`язати Чугуївське об`єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області та Управління праці та соціального захисту населення Чугуївської РДА утриматись від подальшого припинення (призупинення) виплати пенсії ОСОБА_1 ;
-винести окрему ухвалу про відшкодування моральної (немайнової) шкоди та зобов`язати Чугуївське об`єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області та Управління праці та соціального захисту населення Чугуївської РДА виплатити ОСОБА_1 моральну шкоду (немайнову) шкоду в розмірі 274050 грн солідарно: 182700 грн з Чугуївського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області; 91350 грн з Управління праці та соціального захисту населення Чугуївської РДА.
2. Позовні вимоги мотивовані протиправними діями відповідачів щодо припинення йому як особі тимчасово переміщеній з зони проведення АТО виплати пенсій понад п`ять місяців через зміну його постійного місця проживання та відсутністю у той період механізму врегулювання питання застосування постанову КМУ «Про облік внутрішньо переміщених осіб» від 01.10.2014 № 509. 
Короткий зміст рішення суду І інстанції
3. 01 березня 2017 року Чугуївський міський суд Харківської області вирішив:
В позові ОСОБА_1 до Чугуївського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області та Управління праці та соціального захисту населення Чугуївської райдержадміністрації, про визнання дій та бездіяльності протиправними, які полягають у невиплаті пенсії з 01 березня 2016 року по 25 серпня 2016 року, зобов`язання від подальшого припинення (призупинення) виплати пенсії, відшкодування моральної шкоди - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 551 (п`ятсот п`ятдесят одна) грн. 20 коп.
4. Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що призупинення виплати пенсії позивачу з березня 2016 року, було пов`язано саме з відсутністю підзаконних нормативно-правових актів - постанов Кабінету Міністрів України щодо виконання положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо посилення гарантій дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», і така постанова Уряду була прийнята тільки 08 червня 2016 року за №365. Після виконання порядку перевірки встановленої вказаною постановою Уряду та отримання відповідного фінансування, органи ПФУ з липня 2016 року почали здійснювати соціальні виплати та пенсії внутрішньо перемішеним особам за місцем їх фактичного проживання. Тому позивачу у серпні 2016 року була виплачена уся сума заборгованості пенсії з 01 березня 2016 року по серпень 2016 року включно. Крім цього, були також нараховані і виплачені компенсаційні та інфляційні виплати на загальну суму 38258 гривень 19 копійок, і ці виплати були здійснені в рамках виділених Урядом коштів, а отже за таких підстав суд не вбачає у діях відповідачів ознак протиправної поведінки/бездіяльності.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
5. 20 квітня 2017 року Харківський апеляційний адміністративний суд вирішив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову Чугуївського міського суду Харківської області від 01 березня 2017р. по справі   № 636/2502/16-а скасувати.
Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Чугуївської районної державної адміністрації, Чугуївського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області про визнання дій та бездіяльності протиправними задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Чугуївського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області щодо невиплати пенсії ОСОБА_1 , починаючи з 19 квітня 2016 року по 25 серпня 2016 року.
В задоволенні іншої частини позову ОСОБА_1 відмовити.
6. Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване обов`язком держави гарантувати право громадянина на одержання призначеної йому пенсії незалежно від того де проживає особа, якій вона призначена, а отже бездіяльність відповідача щодо невиплати пенсії позивачу з підстав не підтвердження фактичного місця проживання з 19 квітня 2016 року по 25 серпня 2016 року є протиправною.
Щодо позовних вимог в частині прийняття окремої ухвали про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, то судом апеляційної інстанції зазначено, що процесуальними нормами не передбачено порядку відшкодування моральної шкоди шляхом прийняття окремої ухвали.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
7.  19 травня 2017 року до Вищого адміністративного суду України надійшла касаційна скарга позивача.
У касаційній скарзі скаржник просить постанову Чугуївського міського суду Харківської області від 01 березня 2017 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2017 року у справі №636/2502/16-а скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.    
Касаційна скарга обґрунтована тим, що рішення судів першої та апеляційної інстанції винесенні з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягають скасуванню. 
У касаційній скарзі позивач стверджує, що судами попередніх інстанцій було невірно трактовано норми процесуального законодавства з приводу позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу протиправними діями відповідачів у справі, на думку скаржника, заявлений ним спосіб захисту у цій частині шляхом винесення окремої ухвали є правомірним.
8. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 19 травня 2017 року відкрито касаційне провадження за скаргою ОСОБА_1 .
9. 26 червня 2017 року до Вищого адміністративного суду України надійшли заперечення Чугуївського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області на касаційну скаргу.
10. 07 липня 2017 року до Вищого адміністративного суду України надійшли заперечення Управління праці та соціального захисту населення Чугуївської районної державної адміністрації Харківської області на касаційну скаргу.
11. 05 березня 2018 року справу було передано до Верховного Суду.
11. На підставі розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду від 18 червня 2019 року, було проведено повторний автоматизований розподіл судової справи, унаслідок якого для розгляду касаційної скарги сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Стрелець Т.Г., суддів Стеценко С.Г., Тацій Л.В.
12. Ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 29 червня 2021 року прийнято до провадження касаційну скаргу позивача.
II. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, УСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
13. Як було вірно встановлено судами попередніх інстанцій, ОСОБА_1 є пенсіонером за віком і з жовтня 2007 року отримував пенсію за місцем свого проживання, що підтверджується копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 , виданого 02 грудня 2008 року ПФУ.
Згідно довідки №6323002993 від 23 лютого 2015 року про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Вахрушеве Луганської області, та проживав у АДРЕСА_1 , перемістився 22 лютого 2015 року з тимчасово окупованої території до АДРЕСА_2 .
24 березня 2016 року ОСОБА_1 особисто звернувся до Управління ПФ України в Чугуївському районі з заявою про запит його пенсійної справи з Жовтневого УГІФУ міста Харкова для взяття його на облік у Чугуївському районі та виплати пенсії.
18 квітня 2016 року пенсійна справа позивача була передана до Чугуївського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області.
З квітня 2016 року позивач перебуває на обліку в Чугуївському ОУПФУ, а отримує пенсію з серпня, оскільки з 01 березня 2016 року виплата пенсії позивачу була припинена.
Неправомірні дії відповідача з цього приводу, стали підставою для звернення позивача до суду за захистом своїх прав.
ІІІ.  ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
14.  Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанції, згідно зі  статтею 341 КАС України, здійснюється виключно у частині застосування норм матеріального та процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
15.  Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.    
Відповідно до  статті 19 Конституції України  органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими  Конституцією  та законами України.
Згідно із  статтею 46 Конституції України  громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Отже, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.
Принципи, засади та механізм функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України від 9 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV).
Частиною третьою статті 4 Закону №1058-IV визначено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.
Статтею 5 Закону №1058-IV передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.
Отже, нормативно-правовим актом, яким, зокрема, визначено підстави припинення пенсійних виплат, є Закон №1058-IV. Інші нормативно-правові акти, у сфері правовідносин врегульованих Законом №1058-IV, можуть застосовуватися за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.
Питання виплати пенсій врегульовані статтею 47 Закону №1058-IV, за якою пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.
Відповідно до частини першої статті 49 Закону №1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; (положення пункту 2 частини першої статті 49 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 7 жовтня 2009 року № 25-рп/2009) 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.
Зазначений перелік підстав для припинення виплати пенсії розширеному тлумаченню не підлягає та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.
Подібну правову позицію було висловлено у постановах Верховного Суду від 24 грудня 2019 року № 243/6231/17 та від 14 листопада 2019 року у справі № 234/3844/17.
Встановивши те, що виплата пенсії позивачу припинена не з підстав, передбачених Законом №1058-IV, суд апеляційної інстанції обґрунтовано вказав на протиправність таких дій відповідача.
Щодо посилання пенсійного органу у якості правомірності власних дій з припинення позивачу виплати пенсії на невідповідність довідки УПСЗН від 23 лютого 2015 року № 6323002993 «Про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення АТО» вимогам постанови КМУ № 509 від 01 жовтня 2014 року, колегія суддів зазначає наступне.
З 22 листопада 2014 набрав чинності    Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20 жовтня 2014 № 1706-VII, яким відповідно до  Конституції    та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, закріплені гарантії для внутрішньо переміщених осіб.
Зокрема, відповідно до  статті 7 цього закону, для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на пенсійне забезпечення, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина-інвалід та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.
У пункті 1  постанови Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» встановлено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим    постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 № 509. Виплата (продовження виплати) пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення (далі - соціальні виплати), що призначені зазначеним особам, здійснюється виключно через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України".
Тобто, за приписами наведеної норми умовами призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам є: знаходження внутрішньо переміщених осіб на обліку місця перебування, що підтверджується довідкою; наявність рахунку в установі ПАТ «Державний ощадний банк».
Згідно п.6 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України № 509 від 01 жовтня 2014  (в редакції Постанови КМ № 352 від 08 червня 2016) (далі Порядок №509) довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 Закону та абзацом шостим цього пункту. Довідка, видана до 20 червня 2016 р., яка не скасована і строк дії якої не закінчився, є дійсною та діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 Закону.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що довідка    про взяття позивача на облік як особу, переміщену з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, є дійсною.
В той же час судом апеляційної інстанції було вірно проаналізовано доводи пенсійного органу щодо обов`язкової наявності такої відмітки у довідці позивача та визнано їх безпідставними з огляду на те, що положеннями Закону № 921-ІІІ було вилучено зі статті 5  Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб»   частини 2-6, якими передбачались повноваження територіальних підрозділів центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції) щодо проставлення відмітки про реєстрацію місця проживання у довідці про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, а отже за тих обставин у внутрішньо переміщених осіб відсутній обов`язок проставляти відмітку про місце проживання у територіальних підрозділах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції.
Крім того, частиною 1 статті 12 Закону визначено вичерпний перелік підстав для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб, серед яких відсутня така обставина як відсутність відмітки територіального підрозділу ДМС на зворотному боці довідки про взяття на облік, відтак суд апеляційної інстанцій дійшов вірного висновку, що такі обставини не виправдовують протиправність дій пенсійного органу щодо припинення виплати позивачу пенсії.
Колегія суддів КАС ВС вважає, що при вирішенні питання моменту неправомірної бездіяльності пенсійного органу з відновлення позивачу виплати пенсії, апеляційним судом було правильно визначено, що цей момент пов`язаний з датою отримання Чугуївського ОУПФУ Харківської області пенсійної справи, а отже висновок суду про необхідність задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності пенсійного органу щодо невиплати позивачу пенсії лише за період з 19 квітня 2016 року по 25 серпня 2016 року є також вірним.  
Щодо посилання позивача у якості наявності ознак бездіяльності у діях Управління праці та соціального захисту населення Чугуївської районної державної адміністрації, які, на думку позивача, полягають у невиконанні цим органом функцій нагляду щодо припинення виплати призначеної позивачу пенсії, то з огляду на позовні вимоги заявлені позивачем в цій частині судом апеляційної інстанції було надано вичерпну відповідь щодо відсутності правових підстав для їх задоволення.
Щодо позовних вимог в частині зобов`язання Чугуївське об`єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області утриматись від подальшого припинення (призупинення) виплати пенсії ОСОБА_1 колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції з наступних підстав.
Відповідно до пункту 3 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій. При цьому, слід зазначити, що така постанова приймається, якщо відповідач вчиняє протиправні дії, які порушують права та інтереси позивача. Така постанова усуває спір щодо правових підстав вчинення певних дій у майбутньому і є способом превентивного захисту.
Разом із тим, як зазначив суд апеляційної інстанції, у спорі, що розглядається, відсутні підстави вважати про порушення прав позивача з боку пенсійного органу у майбутньому, тобто така вимога позивача є передчасною.
З приводу позовних вимог в частині прийняття окремої ухвали про відшкодування моральної (немайнової) шкоди колегія суддів КАС ВС погоджується з висновками суду апеляційної інстанції з приводу відсутності процесуального механізму з відшкодування позивачу немайнової шкоду у заявлений ним спосіб, а саме прийняття окремої ухвали суду.
Оцінюючи наведені сторонами аргументи, Верховний Суд виходить з такого, що всі аргументи скаржника, наведені в касаційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судами першої та апеляційної інстанцій, та їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, у касаційній скарзі не зазначено.
16. Відповідно до частини третьої  статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України  (надалі також  КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до  закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
8 лютого 2020 року набрали чинності зміни до  КАС України, внесені  Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
За правилом пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» зазначеного Закону касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим  Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
За наведених підстав касаційний розгляд здійснюється за правилами, що діяли до набрання чинності цим  Законом.    
Згідно  статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України  суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями  341,  345,  349,  350,  356,  359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду
п о с т а н о в и в :
1.Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2.Постанову Чугуївського міського суду Харківської області від 01 березня 2017 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2017 року у справі №636/2502/16-а - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                          Т. Г. Стрелець
Судді                                                                                                    С.Г. Стеценко
                                                                                                    Л.В. Тацій