13.07.21
22-ц/812/1355/21
Справа № 488/3063/20                                 Головуючий у 1-й інстанції Чернявська Я. А.
Провадження № 22ц/812/1355/21         Доповідач в апеляційній інстанції Ямкова О. О.
П О С Т А Н О В А
 
Іменем України
13 липня 2021 року                                                                м. Миколаїв
Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:
головуючої: Ямкової О. О.,
суддів: Колосовського С. Ю.,  Локтіонової О. В. 
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу
за апеляційною скаргою 
Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»
(надалі - АТ КБ «ПриватБанк»)
на заочне рішення Корабельного районного суду міста Миколаєва від 25 лютого 2021 року, ухваленого під головуванням судді Чернявської Я. А. в місті Миколаєві об 11 год. 15 хв. зі складанням його повного тексту, по справі
за позовом 
АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 
про стягнення заборгованості за кредитним договором,
В С Т А Н О В И Л А: 
У вересні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення 58 441 грн 23 коп. заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позову зазначав, що позичальником ОСОБА_1 , з метою отримання банківських послуг та оформлення картки, 18 серпня 2018 року підписана анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, на підставі якої відкрито рахунок та надана кредитна картка. 
У подальшому, в порушення умов договору кредитування з використанням кредитної карти, позичальником у визначені строки не погашена сума основного кредиту та проценти за користування кредитом, а тому банк має право вимагати повернення простроченої кредитної заборгованості та заборгованості за простроченими процентами за користування кредитом. 
Відзиву на позовну заяву відповідачем не надано.
Заочним рішенням Корабельного районного суду міста Миколаєва від 25 лютого 2021 року позов АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково, ухвалено про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 42 788 грн. 32 коп. та 1 539 грн судового збору. У задоволенні іншої частини вимог відмовлено.
При ухваленні рішення суд першої інстанції виходив з того, що наявні підстави для стягнення лише заборгованості за простроченим тілом кредиту без стягнення прострочених процентів, виходячи з того, що сторони у письмовому вигляді не узгодили порядок, умови та розмір нарахування процентів за користування кредитом. 
В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на те, що рішення суду прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів, з невідповідністю висновків суду обставинам справи, та в частині відмови ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати в частині відмови у стягненні заборгованості за простроченими відсотками, та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення вимог в повному обсязі.
На думку представника позивача висновок суду про відсутність підстав для стягнення заборгованості за простроченими процентами за користування кредитом, зроблений внаслідок невстановлення судом дійсних прав та обов`язків сторін, які обумовлені кредитним договором, та спростовується підписаною відповідачем інформацією про тарифи банку та користуванням карткою.
Зазначав, що підписання відповідачем анкети-заяви, паспорту кредитування та Тарифів банку свідчить про його згоду з укладенням договору надання банківських послуг та ознайомлення з умовами кредитування.
Наголошував, що відповідач не спростував укладення кредитного договору та факту ознайомлення з його умовами, що на думку позивача доведено належними доказами, які до того ж є первісними документами. 
Посилався на відповідну судову практику.
Відповідачем відзиву на апеляційну скаргу не надано.
Ухвалами колегії суддів Миколаївського апеляційного суду з розгляду цивільних справ від 29 червня 2021 року справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи у письмовому провадженні, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення виходячи з наступного. 
Як вбачається з матеріалів справи, 18 серпня 2018 року ОСОБА_1  підписано анкету-заяву про приєднання до надання АТ «ПриватБанк» банківських послуг без зазначення інформації про використання кредитної картки, виду послуги та бажаного розміру кредитного ліміту, який відповідно до довідки наданої банком станом на 18 серпня 2018 року встановлено в сумі 2 500 грн, із подальшим його збільшенням 6 травня 2019 року до 50 000 грн, зменшенням 6, 13 та 19 листопада 2019 року відповідно до 45 055 грн 18 коп. і до 45 054 грн 92 коп., та зменшенням з 25 листопада 2019 року по 19 лютого 2021 року до 43 923 грн 22 коп., та зведенням 3 березня 2020 року до 0,00 грн.. Кінцевий термін повернення цих коштів відповідає строку дії двох платіжних карток, які надані позичальнику для користування кредитними коштами починаючи з 18 серпня 2018 року і до вересня 2022 року (а.с.10-11).
Крім того банком до матеріалів позовної заяви надана копія інформаційної довідки, яка нібито 18 серпня 2018 року підписана особисто ОСОБА_1 , та у якій перелічені фінансові умови надання платіжних карток «Універсальна» та «Універсальна ГОЛД» з отриманням для використання кредитного ліміту коштів, із зазначенням кількості та розміру платежів та періодичності їх внесення щомісячно до 25 числа поточного місяця у розмірі 5% від заборгованості на кінець попереднього місяця, але не менше 100 грн, та зі сплатою за їх користування процентів за розмірами процентних ставок відповідно 43,2% та 42% річних за межами пільгового періоду, 52,84% або 53,36% річних на залишок заборгованості за межами пільгового періоду, та 84% або 86,4% річних при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту, а також штрафів за несвоєчасне виконання зобов`язання (а.с.14-15).
Зазначено, що ця інформація зберігає чинність та є актуальною до 2 вересня 2018 року (а.с.15зв).
При цьому в анкеті-заяві та інформаційній довідці містяться підписи від імені ОСОБА_1 з елементами відмінних конфігурацій, без додавання доказів та посилань на необхідність надання споживачу, яким вже оформлено договір приєднання до отримання банківських послуг, нової інформації за різними видами кредитувань.
За змістом статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та статті 9 Закону України «Про споживчий кредит» на кредитодавця покладається відповідальність щодо інформації споживача про умови кредитування до укладення між сторонами самого договору. Така інформація надається споживачу у письмовому вигляді та надає йому можливість визначитися з кредитним продуктом, який у подальшому він може обрати та укласти споживчий кредит на визначених сторонами умовах.
Разом з тим, така інформація не є тотожною умовам договору, який сторони підписують та цим підписанням визначають суттєві умови договору кредитування, в тому числі і у відповідності до розділу ІІІ Закону України «Про споживчий кредит».
Відтак приєднана банком до матеріалів позову інформація про умови кредитування (а.с.14-15) не лише викликає сумніви у справжності її узгодження та підписання особисто відповідачем, а ще і не впливає на визначення конкретних умов кредитування між сторонами, які ними узгоджувалися при підписанні анкети-заяви, в тому числі, з огляду на те, що ця інформація містить різні умови кредитування за різними кредитними продуктами, посилання на які в анкеті заяві позичальника відсутні, так як в ній відсутні посилання на використання платіжної картки будь-якого вигляду та не зазначено вид бажаної банківської послуги як-то кредит або депозит, відкриття поточного рахунку. Зазначені в копії цієї інформації умови про нарахування прострочених процентів суперечать також і наданим банком у якості доказу витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с.16), містять посилання на орієнтовну загальну вартість кредиту, та інформацію про те, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятись в інформації наведеної у цьому паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача, а тому не може вважатись достовірним доказом узгодження з позичальником умов кредитування. 
Відтак, договір, укладений між сторонами повинен складатися із підписаних сторонами анкети-заяви позичальника щодо приєднання, тарифів надання кредиту, умов і правил надання банком послуг та правил користування платіжною карткою.
Разом з тим, позичальником ОСОБА_1 підписана тільки анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, та не узгоджено з банком інші складові договору про надання банківських послуг, а саме розмір відсотків, неустойки тощо, так як «Умови та Правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку» нею не підписані (а.с.16, 17-62).
Підписана інформаційна довідка з наданням інформації щодо кредитування за декількома видами кредитних продуктів банку (Паспорту споживчого кредиту) із зазначенням про те, що ця інформація зберігає чинність та є актуальною в банку у період з 18 серпня по 2 вересня 2018 року, не є безумовним свідченням позичальника щодо обрання ним певного кредитного продукту з певними умовами кредитування.
Самі вимоги щодо узгодження та підписання конкретних умов кредитування при приєднанні до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, пред`являються не лише загальними умовами, які ставляться для укладення кредитних договорів (глава 71 ЦПК України), але ще і до кредитування фізичних осіб в якості надання кредитів для споживчих цілей (Закон України «Про захист прав споживачів», Закон України «Про споживчий кредит»)
Відповідно до частини 1 і 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Отже, між сторонами існують зобов`язальні правовідносини, які виникли із кредитного договору приєднання, та регулюються главою 71 ЦК України та загальними нормами Цивільного кодексу щодо зобов`язань.
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, і повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, то банк має обов`язок підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме такі умови, які ним надані, і не інші. 
Відтак, положеннями статей 633, 634 ЦК України презюмується, що другий контрагент (споживач послуг банку) може приєднатися лише до тих умов, з якими він ознайомлений. 
Тому банком до матеріалів справи наданий витяг з Умов та правил надання банківських послуг, без посилання на дату їх затвердження та час дії, та витяг з Тарифів обслуговування різних видів кредитних карт «Універсальна» (а.с.16,17-62), які позичальником не підписані.
В той же час, незважаючи на неузгодження з позичальником усіх складових договору, позивачем розрахована заборгованість відповідача, спочатку за відсотковою ставкою у 43,2% річних (3,6 % на місяць) та за ставкою 42% (3,5% на місяць) з нарахуванням, починаючи з 1 листопада 2019 року підвищених процентів при порушенні умов кредитування за ставкою 84 % річних (7% на місяць), у зв`язку з чим станом на 15 червня 2020 року банком нарахована загальна сума боргу в 58 441 грн 23 коп., в тому числі: 42 788 грн 32 коп. - простроченої заборгованості по кредиту, та 15 652 грн 91 коп. – прострочених відсотків за користування кредитом.
У відповідності до наданого позивачем розрахунку вбачається, що у заборгованість за тілом кредиту включено нараховані відсотки, що відображено в колонці «відсотки погашені за рахунок кредиту», та за наданої банком виписки з карткового рахунку позичальника включені нарахування з комісії за обслуговування (членський внесок), які не знайшли свого відображення у розрахунку заборгованості у вигляді нарахувань комісії, та щомісячні платежі із страхування.
Відтак, позивачем розраховано прострочене тіло кредиту через його збільшення за рахунок погашення за рахунок тіла кредиту відсотків, та включення нарахувань з комісії, які вплинули на розрахунок заборгованості за тілом кредиту.
Також, не зважаючи на те, що строк дії платіжної картки закінчується лише у вересні 2022 року, а строки повернення отриманих коштів банку сторонами не обумовлені, банком розраховано прострочене тіло кредиту.
В той же час рішення суду в частині задоволення позову про стягнення простроченої заборгованості за тілом кредиту жодною із сторін не оскаржено, а тому не є предметом апеляційного перегляду.
При перегляді судового рішення в частині стягнення заборгованості за простроченими процентами колегія суддів виходить з наступного. 
Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Так, частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника разом з позикою і процентів від її суми, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Відповідно до частини 1 статті 1056? ЦК України (в редакції, чинній на час укладення договору) процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. 
Між тим, у заяві позичальника від 18 серпня 2018 року відсоткова ставка не зазначена.
Відсутні у матеріалах справи і підтвердження щодо належного повідомлення та ознайомлення відповідачки у будь-якій спосіб про нарахування банком простроченої процентної ставки в 7% на місць або 84% на рік. 
За такого та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін по сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки вони достовірно не підтверджують вказаних обставин, а паспорт споживача містить узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, та з його змісту слідує, що умови кредитування можуть відрізнятися від умов договору про споживчий кредит. 
Така позиція висловлена Великою Палатою ВС у постанові від 3 липня 2019 року у справі №342/180/17 та є підставою для застосування до правовідносин, що виникли між учасниками даної цивільної справи, яка знаходиться на перегляді у суді апеляційної інстанції. 
Отже, правові підстави для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» прострочених відсотків за користування кредитом – відсутні, у зв`язку з відсутністю обґрунтованих підтверджень прийняття позичальником цих умов, а тому неприпустиме прийняття у якості належних доказів витягу з Умов та витягу з Тарифів як складової частини кредитного договору приєднання.
За такого судом першої інстанції зроблено вірний висновок про відсутність підстав для розрахунку та стягнення заборгованості за простроченими процентами.
Крім того, згідно статтею 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до Умов та правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку.
За частиною 2 статті 612 ЦК України боржник, який прострочив зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.
Строк дії картки встановлено до вересня 2022 року (а.с.10), а отже строк дії договору між сторонами, що укладений шляхом підписання анкети-заяви, на час розгляду справи не закінчився.
Тому посилання банка в апеляційній скарзі на право кредитора нараховувати прострочені проценти за користування кредитом, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки їх розмір між позичальником та кредитором не узгоджено, Умови та правила надання банківських послуг, які містять такі положення, відповідачем не підписані, та строк кредитування не закінчився.
Не можуть бути взяті до уваги колегією суддів і доводи банку щодо визнання відповідачем позовних вимог через неспростування самого факту укладення кредитного договору та користування коштами банку, як такі, що ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм ЦПК України.
Отже, судом першої інстанції вірно відмовлено у задоволені позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення прострочених процентів за користування кредитними коштами.
Тому у відповідності до статті 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення. 
Підстав для перерозподілу судових витрат колегія суддів не вбачає.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишити без задоволення, а заочне рішення Корабельного районного суду міста Миколаєва від 25 лютого 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена з цього дня в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуюча                                                                О. О. Ямкова
Судді                                                                          С. Ю. Колосовський 
                                О. В. Локтіонова