Справа № 457/108/17                                Головуючий у 1 інстанції: Марчук В.І. 
Провадження № 22-ц/811/1543/21                        Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М. 
Категорія:39

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

15 липня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
головуючої - судді Копняк С.М.,
суддів - Бойко С.М., Ніткевич А.В.
                       секретарЮзефович Ю.І., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвокатки Іванчук Лілії Юріївни на ухвалу Трускавецького міського суду Львівської області від 08 лютого 2021 року, постановлену в складі головуючого судді Марчука В.І., у справі за скаргою представника ОСОБА_1 - адвокатки Іванчук Лілії Юріївни на дії старшого державного виконавця Трускавецького міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Оксаніченко (Катушинської) Діани Артурівни та скасування постанови про арешт коштів боржника, -

                                               в с т а н о в и в:

Представник скаржника ОСОБА_1 – адвокатка Іванчук Лілія Юріївна звернулася в суд зі скаргою на дії старшого державного виконавця Трускавецького міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Оксаніченко (Катушинської) Діани Артурівни та скасування постанови про арешт коштів боржника.
Скарга мотивована тим, що у Трускавецькому міському відділі державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) на примусовому виконанні перебуває виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь ПАТ КБ «ПриватБанк». У виконавчому провадженні №58439371 постановою старшого державного виконавця Трускавецького МВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Оксаніченко (Катушинська) Д.А. від 10 квітня 2019 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснювати відрахування з пенсії ОСОБА_1 на користь стягувача у розмірі 50% до виплати загальної суми боргу 182342 грн. 20 коп. 12 квітня 2019 року винесено аналогічну постанову та зобов`язано ГУ ПФУ України у Львівській області здійснювати відрахування з пенсії ОСОБА_1 на користь стягувача у розмірі 20% до виплати загальної суми боргу у розмірі 100513 грн. 21 коп. ОСОБА_1 є пенсіонером, а пенсія – це його єдине джерело доходу. У жовтні 2020 року його пенсійний рахунок в АТ «Ощадбанк» було заблоковано. Також у межах відкритого виконавчого провадження державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника. Просить визнати дії старшого державного виконавця Трускавецького МВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Оксаніченко (Катушинської) Д.А. щодо винесення постанови 18 жовтня 2019 року у виконавчому провадженні №58439371 про арешт коштів боржника в частині арешту на майно (пенсійні кошти) ОСОБА_1 , які надходять на його рахунок НОМЕР_1 , відкритий в АТ «Ощадбанк» згідно з договором № 750821 від 25 березня 2013 року протиправними; визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Трускавецького МВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Оксаніченко (Катушинської)Д.А. від 18 жовтня 2019 року про арешт коштів боржника, винесену в рамках виконавчого провадження № 58439371 в частині накладення арешту на майно (пенсійні кошти) ОСОБА_1 , які надходять на його рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в АТ «Ощадбанк» згідно з договором № 750821 від 25 березня 2013 року. 
Крім цього, просить повернути надмірно сплачену суму судового збору у розмірі 1816 грн. 00 коп. 
Також скаржник звернувся з окремим клопотанням про поновлення строку на оскарження рішення державного виконавця, оскільки строк, визначений ЦПК України, для звернення зі скаргою на дії державного виконавця, ним порушено у зв`язку з тим, що він намагався вирішити спір у досудовому порядку.
Оскаржуваною ухвалою Трускавецького міського суду Львівської області від 08 лютого 2021 року поновлено ОСОБА_1 пропущений з поважних причин строк для подання скарги.
У задоволенні скарги представниці скаржника ОСОБА_1 – адвокатки Іванчук Лілії Юріївни на дії старшого державного виконавця Трускавецького міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Катушинської Діани Артурівни та скасування постанови про арешт коштів боржника – відмовлено.
Зобов`язано управління державної казначейської служби України у м.Трускавець Львівської області, що розташоване за адресою: 82200, м. Трускавець, вул. Річки, 22, повернути ОСОБА_1 судовийзбір у сумі 1816 грн., який було сплачено згідно з квитанцією № 160 від 15 січня 2021 року філії Івано-Франківське РУ «Ощадбанк» за наступними реквізитами: отримувач: ГУК у Львівській області, код отримувача: 38008294, банк отримувача: Казначейство України, код банку отримувача: 899998, рахунок отримувача UA758999980313151206000013943.
Не погоджуючись з даною ухвалою представник ОСОБА_1 - адвокатка Іванчук Лілія Юріївна оскаржила таку в апеляційному порядку. 
В апеляційній скарзі зазначає, що ухвала є незаконною, такою, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на думку апелянта, судом неповно встановлено обставини, які мають значення для справи, не досліджено докази, подані скаржником. 
Зазначає, що ОСОБА_1 є пенсіонером. Пенсія є його єдиним джерелом доходу, проте він такої позбавлений на підставі постанови державного виконавця про арешт коштів боржника від 05.10.2020 року у ВП №46102231, та відповідно позбавлений на належний рівень життя. 
Судом не враховано того факту, що рахунок, на який накладено арешт, оформлений за тарифним пакетом «Пенсійний», звернення стягнення на які заборонено законом.
Звертає увагу також на те, що судом першої інстанції не вирішено заявлене клопотання позивача щодо залучення АТ «Ощадбанк» в якості третьої особи, як такої чиї права порушуються вказаним рішенням, не встановлено його позицію по справі. 
Просить скасувати ухвалу Трускавецького міського суду Львівської області від 08 лютого 2021 року та постановити нову, якою визнати дії старшого державного виконавця Трускавецького МВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Оксаніченко (Катушинської) Д.А. щодо винесення постанови 18 жовтня 2019 року у виконавчому провадженні № 58439371 про арешт коштів боржника в частині арешту на майно (пенсійні кошти) ОСОБА_1 , які надходять на його рахунок НОМЕР_1 , відкритий в АТ «Ощадбанк» згідно з договором № 750821 від 25 березня 2013 року протиправними; визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Трускавецького МВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Оксаніченко(Катушинської) Д.А. від 18 жовтня 2019 року про арешт коштів боржника, винесену в рамках виконавчого провадження № 58439371 в частині накладення арешту на майно (пенсійні кошти) ОСОБА_1 , які надходять на його рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в АТ «Ощадбанк» згідно з договором № 750821 від 25 березня 2013 року.
У відзиві на апеляційну скаргу представник стягувача АТ КБ «ПриватБанк» І.Р.Жарський зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим. Підстав для скасування ухвали немає, оскільки доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що судом допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення питання. 
Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи в судове засідання не з`явились. 
Адвокатка Іванчук Л.Ю. направила до апеляційного суду клопотання про розгляд справи без участі апелянта. 
Зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, якою передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а також на те, що рішення про виклик учасників справи в судове засідання суду апеляційної інстанції для надання пояснень не приймалось, колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності учасників справи, які не з`явились.   
       Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також вимог та підстав скарги, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення. До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. 
Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно п.п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторонни посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване судове рішення зазначеним вимогам відповідає. 
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.
Суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався. 
За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимоги апеляційної скарги.
Частиною 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Аналіз змісту скарги, поданої ОСОБА_1 свідчить, що ним оспорюються правомірність дій державного виконавця щодо арешту коштів боржника, під час винесення постанови від 18 жовтня 2019 року в межах відкритого виконавчого провадження № 58439371, в якому він є боржником, та визнання протиправною і скасування цієї постанови.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України cуд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
Згідно з частиною першою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).
За змістом статей 1, 5 Закону України "Про виконавче провадження" (далі – Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Згідно з пунктом 7 частини третьої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.
Загальний порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника визначений в статті 48 Закону № 1404-VIII, так звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. 
Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.
При цьому стаття 48 Закону № 1404-VIII встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.
Статтею 56 Закону № 1404-VIII передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.
Відповідно до частини третьої статті 52 Закону № 1404-VIII не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.
Відповідно до пункту 3 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. До поточних рахунків також належать рахунки із спеціальним режимом їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України.
З наведених норм права вбачається, що виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому, саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону № 1404-VIII повинен визначити статус рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі знаходження коштів на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону № 1404-VIII. 
Судом першої інстанції встановлено, що постановою державного виконавця від 18 жовтня 2019 року накладено арешт на грошові кошти, розміщені на рахунках, відкритих в банківських установах на ім`я ОСОБА_1 , в тому числі грошові кошти, які розміщені на рахунках НОМЕР_2 (980) та НОМЕР_3 (980), інформація про які надійшла з ДПС України.
При цьому, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що вказані рахунки не належать до рахунків зі спеціальним чи обмеженим режимом використання, накладення арешту на кошти на якому заборонено, адже наявна у матеріалах справи копія Договору № 750821 про відкриття та обслуговування рахунку і випуск платіжної картки від 25 березня 2013 року, укладеного між скаржником та АТ "Ощадбанк" цього не спростовує, як і не спростовує цього факту те, що скаржник є пенсіонером, єдиним джерелом доходу якого є отримувана на цей рахунок пенсія.
З урахуванням викладеного, враховуючи, що є чинною постанова державного виконавця від 12 квітня 2019 року про звернення стягнення на пенсію боржника, у визначеному Законом № 1404-VIII розмірі, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнаннями неправомірними дій державного виконавця щодо арешту коштів ОСОБА_1 , оскільки виносячи оскаржувану постанову державний виконавець діяла у відповідності до вимог чинного законодавства та з метою виконання рішення суду, яке набрало законної сили, та на даний час залишається невиконаним.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).
       Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Пунктом першим частини першої ст. 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, колегія судді в приходить до висновку, що суд першої інстанції дотримавшись норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з`ясувавши всі дійсні обставини спору сторін, вирішив дану справу згідно із законом і підстави для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, відсутні.
Відповіднодо ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки, колегія суддів прийшла до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів ст.141 ЦПК України підстав вирішення питання нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відсутні. 
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено-повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.Повний текст даного судового рішення складено 15 липня 2021 року. 
Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 372, 374 ч.1 п.1, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд,- 

п о с т а н о в и в:

       Апеляційну скаргупредставника ОСОБА_1 - адвокатки Іванчук Лілії Юріївни – залишити без задоволення.
Ухвалу Трускавецького міського суду Львівської області від 08 лютого 2021 року- залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення. 
Повний текст постанови складено 15 липня 2021 року. 

Головуюча Копняк С.М.
Судді: Бойко С.М.
Ніткевич А.В.