УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
26 липня 2021 року
м. Київ
справа № 755/4987/20
провадження № 51-3573ск21
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
розглянув касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 – адвоката ОСОБА_5 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 16 березня 2021 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 24 червня 2021 року у кримінальному провадженні № 12020100040001960 за обвинуваченням 
ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Києва, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.
Суть питання
Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 16 березня 2021 року ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.
За встановленими судами першої та апеляційної інстанції обставинами 10 березня 2020 року близько 21 год. 25 хв. у приміщенні роздягальні магазину «АТБ» розташованому за адресою: м. Київ, вул. Русанівська Набережна, 18, в зв`язку із неприязними відносинами між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 відбувся словесний конфлікт, в ході якого у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, направлений на нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_6 .
ОСОБА_4 реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_6 , почав наносити численні удари кулаком правої руки в область обличчя потерпілого, потім збивши його з ніг, почав душити потерпілого. В результаті криків потерпілого до приміщення роздягальні забігли співробітники магазину та відтягнули ОСОБА_4 від ОСОБА_6 , чим не дозволили продовжити йому чинити насильницькі дій щодо потерпілого. Після цього ОСОБА_4 пішов з місця події у невідомому напрямку. В результаті вказаних дій ОСОБА_4 потерпілому були спричинені тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.
Не погоджуючись із вказаним рішенням місцевого суду, сторона захисту оскаржила зазначений вирок в апеляційному порядку.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 24 червня 2021 року зазначений вирок залишений без змін.
У касаційній скарзі захисник порушує питання про скасування судових рішень та закриття кримінального провадження.
В обґрунтування наведених вимог касаційної скарги захисник зазначає про невідповідність судових рішень вимогам ст. 370 КПК України. Вказується, що судами не встановлено зв`язок між діями засудженого та спричиненими потерпілому тілесними ушкодженнями середньої тяжкості, наводяться доводи щодо невірної оцінки судом при постановленні вироку доказів, вказується на недопустимість доказів. 
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Згідно зі ч. 1 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК України) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
При перевірці доводів, наведених у касаційній скарзі, Верховний Суд виходить із фактичних обставин, установлених місцевим та апеляційним судами.
За ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Згідно ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
У касаційній скарзі захисник не погоджується з оцінкою доказів, яка була надана судами, і, відповідно, встановленими судами фактичними обставинами. Зокрема, доводи касаційної скарги захисника фактично зводяться до переоцінки доказів, оцінених судами під час ухвалення рішення, що, виходячи з вимог ст. 438 КПК України, не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Що стосується доводів касаційної скарги про відсутність зв`язку між діями засудженого та спричиненими тілесними ушкодженнями у потерпілого, то Верховний Суд, виходячи з наданих судових рішень, не вважає ці доводи слушними.
Так, суд першої інстанції, обґрунтовуючи свій висновок про доведеність вини засудженого у вчиненні кримінального правопорушення, послався на показання потерпілого ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , а також протоколом слідчого експерименту, проведеного за участю потерпілого, та висновком експерта, відповідно до якого виявлене тілесне ушкодження у потерпілого могло утворитися при обставинах, які вказав потерпілий при проведенні даного експерименту.
Доводи сторони захисту щодо недопустимості такого доказу, як протокол слідчого експерименту, і, як наслідок, недопустимості висновку експерта, були предметом ретельної перевірки як суду першої інстанції, так і апеляційного суду, які визнали зазначені доводи безпідставними з наведенням в судових рішеннях відповідних мотивів. Верховний Суд не вбачає підстав сумніватися і вважати наведені судами попередніх інстанцій мотиви необґрунтованими, більше того сторона захисту в касаційній скарзі не наводить доводів щодо незаконності цих мотивів.
Твердження сторони захисту про те, що тілесні ушкодження середньої тяжкості були спричинені потерпілому на вулиці і не засудженим, стосуються невідповідності висновків суду фактичним обставинам, і, як вже зазначалося, не є предметом перевірки суду касаційної інстанції, разом з тим, вказані твердження спростовуються як показаннями потерпілого, так і показаннями свідків, які, у свою чергу, були перевірені судом апеляційної інстанції.
Посилання захисника на недопустимість такого доказу, як відеозапис з камери спостереження магазину ТОВ «АТБ-Маркет» від 10.03.2020 року також не є обґрунтованим. Зазначені доводи перевірялися судом першої інстанції, якій навів належні мотиви на їх спростування.
Виходячи з наведеного, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, відповідно до яких наявні у провадженні докази свідчать про те, що у ході судового розгляду встановлено фактичні дані, які у своїй сукупності указують на те, що дійсно ОСОБА_4 спричинено ОСОБА_6 умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження.
За таких обставин вирок місцевого суду та ухвала апеляційного суду є належно умотивованими та обґрунтованими і за змістом відповідають вимогам статей 370, 419 КПК України, у них наведено мотиви, з яких виходили суди, та положення закону, якими вони керувалися при постановленні рішень, а тому доводи касаційної скарги захисника є безпідставними. 
Таким чином, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що були б безумовними підставами для скасування чи зміни судових рішень, у касаційній скарзі захисника не наведено, а незгода сторони захисту з оцінкою наданих суду доказів не може свідчити про те, що їх було досліджено з порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Крім того, твердження наведені захисником у касаційній скарзі не спростовують правильності висновків, викладених у судових рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій, і не містять вагомих доводів, які би дозволили Верховному Суду дійти переконання, що рішення судів були постановлені з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, які можуть поставити під сумнів їх законність, а тому підстав для задоволення касаційної скарги захисника відсутні.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає. 
Таким чином, оскільки з касаційної скарги та наданих до неї судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає, Верховний Суд на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити. 
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_4 – адвоката ОСОБА_5 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 16 березня 2021 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 24 червня 2021 року.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                              ОСОБА_2                             ОСОБА_3