Справа № 303/559/20

П О С Т А Н О В А
Іменем України

09 вересня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі: 
       головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача), 
       суддів: Бисаги Т.Ю. і Кожух О.А.,
       з участю секретаря Кекерчень М.І.,
       розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 06 листопада 2020 року (у складі судді Кость В.В.) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Мукачівська міська рада, про встановлення факту та усунення перешкод у користуванні правом власності, -
ВСТАНОВИВ:
        ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом у лютому 2020 р.
       Після уточнення позовних вимог (т.1 а.с.229, т.2 а.с.19-20) просив:
-Встановити факт належності йому ( ОСОБА_1 ), РНОКПП НОМЕР_1 , договору купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Мукачівського МНО Герцускі-Торжаш В.Л., по реєстру № 3688 від 08.06.2007 р., виданого на ім`я ОСОБА_1 ;
-Усунути перешкоди в користуванні власністю ОСОБА_1 , а саме - земельною ділянкою загальною площею 598 кв. м, яка розташована в АДРЕСА_1 , шляхом знесення побудованого відповідачем ОСОБА_2 бетонного паркану.
       Позовна вимога про встановлення факту обґрунтована тим, що при оформленні права власності на майно у правоустановчих документах ім`я позивача було перекладено та записано по різному: право власності на будинок записано як « ОСОБА_1 », що не збігається із записом імені в паспорті громадянина України для виїзду за кордон, де ім`я позивача зазначене як « ОСОБА_1 ». 
       Позовна вимога про усунення перешкод обґрунтована тим, що позивачу на праві власності належить будинковолодіння АДРЕСА_1 . Рішення виконавчого комітету Мукачівської міської ради від 02.11.1956 №365 батькові позивача - ОСОБА_8 , було надано під будівництво індивідуального жилого будинку земельну ділянку, загальною площею 600 кв. міз лінійними розмірами 20х30. Однак, на підставі рішення 49-ої сесії 5-го скликання Мукачівської міської ради від 20.08.2009 р. №1023 розмір земельної ділянки було зменшено на 8 кв. мі видано відповідачу державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №015679 від 19.10.2009з невірним визначенням меж землекористування між домоволодінням АДРЕСА_1 і АДРЕСА_2 . Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 01.08.2017 р. визнано незаконним та скасовано п.8 рішення№ 1023від 20.08.2009 р., а також державний акт, виданий на ім`я ОСОБА_2 .Отже, відповідач самовільно захопив частину земельної ділянки та збудував на ній капітальний бетонний паркан.
       Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 06.11.2020 р. позовні вимоги задоволено частково:
-Встановлено факт належності ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Мукачівського МНО Герцускі-Торжаш В.Л. по реєстру № 3688 від 08.06.2007 р., який виданий на ім`я ОСОБА_1 ;
       У задоволенні решти вимог відмовлено.
       Вирішено питання судових витрат.
       У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить із підстав, передбачених ст. 376 ч.1 пп.1-4 ЦПК України, скасувати рішення суду першої інстанції у частині відмови в задоволенні заявленої позовної вимоги про зобов`язання ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні позивачем земельною ділянкою по АДРЕСА_1 шляхом знесення побудованого ОСОБА_2 бетонного паркану та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову. У решті залишити рішення суду першої інстанції без змін.
       Узагальнені та доречні доводи скарги зводяться до такого:
-Відповідач у 2005 р. самочинно побудував бетонну огорожу на земельній ділянці позивача, чим порушив право останнього на отримання у власність земельної ділянки у розмірі, в якому така була надана у безстрокове користування його батькові ще в 1956 р.;
-Спірний паркан, який повністю знаходиться на земельній ділянці домоволодіння позивача, перешкоджає останньому в користуванні ним своєю присадибною ділянкою у частині, яка знаходиться між будинком позивача та присадибною ділянкою відповідача;
-Позивачем не пропущено строк позовної давності за заявленим позовом, оскільки такий є негаторним.
       У письмовому відзиві представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Богдан Н.П., просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги через те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.
       Узагальнені заперечення зводяться до такого:
-Відповідач на виконання рішення апеляційного суду Закарпатської області, яке набрало законної сили 26.09.2012 р., повністю демонтував частину огорожі, що перешкоджала доступу до стіни будинку АДРЕСА_1 і відступив від неї не 0.3888 м як вимагалось указаним судовим рішенням, а на 0.520 м, що зафіксовано актом державного виконавця від 12.12.219 р.;
-У матеріалах справи немає жодного доказу щодо знаходження спірного паркану на земельній ділянці позивача.
       У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 і його представник - адвокат Пуканич Е.В., підтримали апеляційну скаргу в повному обсязі.
       Решта учасників справи в судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час і місце такого були належно повідомлені. Відповідач ОСОБА_2 і його представник - адвокат Боднар Н.П., подали до суду апеляційної інстанції заяву про розгляд справи за їх відсутності (т.2, а.с.167-168). 
       Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, із таких мотивів.
       Відмовляючи в задоволенні позовної вимоги про усунення перешкоди в користуванні власністю,суд першої інстанціївиходив із її недоведеності.
       При цьому, судом було встановлено таке.
       Як видно з матеріалів справи, між сторонами існує тривалий спір щодо користування земельними ділянками. ОСОБА_1 неодноразово ініціював судові процеси відносно цих ділянок.
       Так, судами апеляційної та касаційної інстанцій у межах розгляду справи №303/813/14-ц, за результатами дослідження матеріалів двох інвентарних справ на будинки АДРЕСА_1 і АДРЕСА_2 , матеріалів цивільної справи №100/09, розглянутої між цими ж сторонами, а також пояснень судового експерта Мазуренко Г.В., було встановлено, що фактично зовнішня межа спірної земельної ділянки, переданої у власність відповідачу ОСОБА_2 , з боку будинковолодіння АДРЕСА_1 , що належить позивачу ОСОБА_1 , порушує права останнього, позаяк проходить на відстані 0,38 м від належного його будинку, а не 0,50 м, як це зазначено у правовстановлюючих документах на земельну ділянку.
       Разом з тим, з постанови державного виконавця Мукачівського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Лешко В.О. про закінчення виконавчого провадження від 16.12.2019 ВП № 60424693 у бачається, що боржник ОСОБА_2 усунув ОСОБА_1 перешкоди в користуванні належною до будинку АДРЕСА_1 частиною земельної ділянки завширшки 0,3888 м, яка прилягає до стіни будинку АДРЕСА_1 з боку домоволодіння АДРЕСА_2 , тобто демонтував частину огорожі, що перешкоджала доступу до зазначеної ділянки (т.1, а.с.112).
        ОСОБА_1 просить усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою загальною площею 0,598 кв. м у АДРЕСА_1 , шляхом знесення побудованого відповідачем бетонного паркану, посилаючись на встановлені факти порушення із боку відповідача, які підтверджуються висновками судового експерта Трунової Н.Д. №7213-7215 від 03.08.2012 р. (т.1, а.с.113-118), судового експерта Манзуренко Г.В. (т.1, а.с.168, зворот) та актом від 03.09.2006 р. (т.1, а.с.158).
       Однак, фактичний аналіз змісту вказаних висновків експертів, акту від 03.09.2006 р., а також акту комісії із здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства на території Мукачівської міської ради по встановленню (відновленню) меж земельної ділянки на АДРЕСА_2 , від 25.06.2019 р., свідчить про відсутність у них інформативних даних, які б доводили обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 , а саме - щодо безпосереднього розміщення спірного паркану на самовільно захопленій відповідачем частині земельної ділянки, чи на межі земельних ділянок, якими сторони по справі користуються. 
       Наявні у матеріалах справи інші докази, які були безпосередньо досліджені у процесі судового розгляду справи, таких даних теж не містять. 
       Незважаючи на це, судом на виконання приписів п.4 ч.5 ст. 12 ЦПК України в судовому засіданні 20.08.2020 року було поставлено на обговорення питання щодо можливості призначення відповідного експертного дослідження на предмет з`ясування вищевказаного спірного питання, однак позивач та його представник заперечили, зазначивши при цьому, що в матеріалах справи достатньо доказів, які підтверджують правомірність їх доводів.Не було заявлено такого клопотання і відповідачем та її представником.
       Між тим, оскільки у спірних правовідносинах позивачем заявлена саме вимога щодо знесення бетонного паркану, з посиланням на те, що він розміщений на межі земельних ділянок,то з`ясування питання про фактичне розміщення спірного паркану має безпосереднє значення для правильного вирішення спору.
       Колегія суддів апеляційного суду погоджується із таким висновком суду першої інстанції через його відповідність правильно встановленим обставинам, які мають значення для справи (є предметом доказування), належно оціненим доказам і нормам матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин.
       Доводи апеляційної скарги не спростовують цього висновку та не дають підстав для скасування судового рішення в оскарженій частині.
       Так, довід апелянта про те, що відповідач у 2005 р. самочинно побудував бетонну огорожу на земельній ділянці позивача, чим порушив право останнього на отримання у власність земельної ділянки у розмірі, в якому така була надана у безстрокове користування його батькові ще в 1956 р.не заслуговує на увагу, оскільки стосується питань, які знаходяться за межами спірних правовідносин (підстави та предмету позову).
       Твердження апелянта про те, що спірний паркан, який повністю знаходиться на земельній ділянці домоволодіння позивача, перешкоджає останньому в користуванні ним своєю присадибною ділянкою у частині, яка знаходиться між будинком позивача та присадибною ділянкою відповідача спростовується письмовими доказами, зокрема:
-Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 26.09.2012 р., згідно з яким постановлено усунути позивачу ( ОСОБА_1 ) перешкоди в користуванні належною до будинку с АДРЕСА_1 частиною земельної ділянки у розмірі 0.388 м, прилеглою до стіни будинку АДРЕСА_1 зі сторони домоволодіння АДРЕСА_2 , зобов`язавши ОСОБА_2 демонтувати частину огорожі, що перешкоджає доступу до зазначеної ділянки;
-Постановою про відкриття виконавчого провадження від 28.10.2019 р., актом державного виконавця від 12.12.2019 р. і постановою про закінчення виконавчого провадження (ВП № 60424693) від 16.12.2019 р., відповідно до якої боржник ( ОСОБА_2 ) усунув ОСОБА_1 перешкоди у користуванні належною до будинку АДРЕСА_1 частиною земельної ділянки завширшки 0.388 м, прилеглою до стіни будинку АДРЕСА_1 з боку домоволодіння АДРЕСА_2 , тобто демонтував частини огорожі, що перешкоджають доступу до зазначеної ділянки (т.1, а.с.109-112). Указані рішення, дії та/або бездіяльність державного виконавця ОСОБА_1 не оскаржені, а встановлений державним виконавцем факт повного виконання рішення апеляційного суду позивачем не спростовано, а від проведення експертного дослідження сторона позивача відмовилася. 
       Довід апеляційної скарги про те, що позивачем не пропущено строк позовної давності за заявленим позовом у зв`язку з негаторним характером такого, не впливає на висновки суду першої інстанції, оскільки останній дав належну правову оцінку цій обставині та відмовив у позові не за спливом позовної давності, а за недоведеністю позовних вимог.
       Отже, за наслідками розгляду апеляційної скарги та згідно з положеннями ст. 375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, оскільки вважає, що суд першої інстанції ухвалив таке з додержанням норм матеріального та процесуального права.
       Порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм         матеріального права, не встановлено.
Керуючись п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 133, 137, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:
1.Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 2.Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 06 листопада 2020 року залишити без змін.                                                                 3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.                                                                         4.Повне судове рішення складено 23.09.2021 р.
Судді: