ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2021 року	Львів	Справа № 460/2804/20 пров. № А/857/8635/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                                            Онишкевича Т.В., 
суддів                                                                                Обрізка І.М., Сеника Р.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій,

суддя у І інстанції                                                            Нор У.М.,
час ухвалення рішення                                                  не зазначено,
місце ухвалення рішення                                                  м. Рівне,
дата складення повного тексту рішення                               19 лютого року,

ВСТАНОВИВ:

09 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, у якому просила:
визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі - ГУ ПФУ) щодо відмови нарахувати та виплатити  компенсації за втрату частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати, що була нарахована та включена до виплати за лютий 2013 року на виконання судового рішення у справі № 2-а-113/10 в сумі 27512,10 грн і виплачена 06 червня 2019 року згідно із Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»;
зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити їй компенсацію за втрату частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати за період з березня 2013 року по 06 червня 2019 року на суму пенсії 27512,10 грн згідно із Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2021 року у справі № 460/2804/20 вказаний позов було задоволено. При цьому суд першої інстанції виходив із того, що оскільки виплата ОСОБА_1 заборгованості була здійснена 06 червня 2019 року та будь-яких об`єктивних доказів в обґрунтування поважності причин тривалої невиплати позивачці перерахованої пенсії на виконання рішення суду відповідачем не надані і судом не встановлені, то права, свободи та інтереси позивачки слід відновити шляхом зобов`язання пенсійного органу нарахувати згідно із Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» компенсацію за втрату частини пенсії у зв`язку з порушенням строків виплати за спірний період та виплатити цю компенсацію за втрату частини пенсії у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії.
У апеляційній скарзі ГУ ПФУ просило скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Свої вимоги обґрунтовує тим, що  вина відповідача у даній справі відсутня, оскільки рішення суду фактично виконане, а несвоєчасність виплати нарахованих коштів виникла не з вини територіального управління пенсійного органу. Водночас звертає увагу апеляційного суду на те, що рішення суду у справі № 2-а-113/10 в сумі 27077,60 грн виконано ще в травні 2011 року. При цьому, судом першої інстанції зобов`язано нарахувати компенсацію саме по цій справі. Окрім того позивачкою пропущений строк звернення до суду із цим позовом.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження.
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.
Як безспірно встановлено судом, ОСОБА_1 , перебуває на обліку у ГУ ПФУ та отримує пенсію по інвалідності, як громадянка, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії.
Відповідно до постанови Рокитнівського районного суду Рівненської області від 04 листопада 2010 року у справі № 2-а-113/10, яка набрала законної сили 22 листопада 2010 року, Управління Пенсійного фонду в Рокитнівському районі зобов`язано нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком, передбаченому пунктом 4 статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, передбаченої статтею 50  Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», за період з 07 квітня 2010 року по 04 листопада 2010 року з урахуванням виплаченої частини пенсії.
На виконання судового рішення, відповідачем нараховано позивачці суму підвищення до пенсії та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, в розмірі 27077,60 грн.
Окрім того апеляційним судом встановлено, що постановою Рокитнівського районного суду Рівненської області від 06 червня 2011 року у справі № 2-а-5228/11 позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано дії управління Пенсійного фонду України в Рокитнівському районі Рівненської області щодо ненарахування та невиплати за період з 17 листопада 2010 року по 06 червня 2011 року пенсії по інвалідності у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком, передбаченої пунктом 4 статті 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, передбаченої статтею 50 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», неправомірними. Зобов`язано відповідача провести нарахування та виплату позивачці пенсії по інвалідності у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком, передбаченої пунктом 4 статті 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, в розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком, передбаченої статтею 50 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», за період з 17 листопада 2010 року по 06 червня 2011 року з урахуванням виплаченої частини пенсії.
27 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернулася до ГУ ПФУ із заявою про виплату компенсації за втрату частини доходів, однак відповідачем у здійсненні нарахування та виплати такої компенсації було відмовлено.
Не погоджуючись із такими діями ГУ ПФУ, позивачка за захистом своїх прав звернулася до адміністративного суду із позовом, що розглядається.
Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Відповідно до приписів частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 2 статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.
Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» № 2050-ІІІ (далі - Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 (далі - Порядок № 159).
Згідно зі статтями 1, 2 Закону № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
Згідно з пунктом 2 Порядку № 159 компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).
На переконання апеляційного суду, ведене свідчить, що основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком № 159 компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації громадянину частини доходу, у тому числі пенсії, у зв`язку з порушенням строків її виплати мають компенсаторний характер.
Дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (зокрема, пенсії).
Виплата компенсації втрати частини доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його (доходу) нарахування самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.
Аналогічний підхід до застосування вказаних норм права викладено Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року (справа № 336/4675/17), від 21 червня 2018 року (№ 523/1124/17) та від 03 липня 2018 року (справа № 521/940/17) та в силу приписів частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України і частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховується апеляційним судом під час вирішення спору
Відповідно до довідки Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рахунок ОСОБА_1 06 червня 2019 року зараховано кошти 27512,10 грн згідно із рішенням Рокитнівського районного суду Рівненської області від 04 листопада 2010 року у справі № 2-а-113/10 (а.с. 25).
Разом із тим, відповідно до інформації Відділу з питань призначення та перерахунків пенсій № 6 ГУ ПФУ нарахована позивачці сума в розмірі 27512,10 грн відбулась на виконання постанови Рокитнівського районного суду Рівненської області від 06 червня 2011 року у справі № 2-а-5228/11 за період з 17 листопада 2010 року по 06 червня 2011 року (а.с. 41). 
При цьому, несвоєчасна виплата суми пенсії у справі № 2-а-5228/11 відбулась з вини органу, що призначає і виплачує пенсію.
Щодо строку звернення до суду із заявленим позовом апеляційний суд зазначає таке.
Відповідно до частини 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
У постанові від 24 грудня 2020 року у справі №510/1286/16 Велика Палата Верховного Суду вказала, що, визначаючи початок перебігу строку звернення до адміністративного суду, важливо встановити той момент, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення її прав. У спорах, що виникають з органами ПФУ, особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу ПФУ відповіді на надісланий запит щодо розміру пенсії, нормативно-правових документів, на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок.
Отже, в цьому випадку початок перебігу строку звернення до адміністративного суду слід пов`язувати з датою отримання листа-відповіді, листа-роз`яснення від органу ПФУ на запит особи про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/ несвоєчасність її перерахунку.
З урахуванням наведеного апеляційний суд зазначає, що позивач про порушення свого права дізнавсь, отримавши лист відповідача від 25 березня 2020 року, а з позовом звернулася 09 квітня 2021 року, тобто в межах строку звернення до суду, визначеного частиною 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.
Таким чином є помилковими посилання апелянта на порушення позивачкою строку звернення до суду із цим позовом.
Окрім того, відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Як слідує з позовної заяви, позивачка просила визнати протиправними дії ГУ ПФУ та зобов`язати відповідача нарахувати компенсацію за втрату частини пенсії за невиконання рішення суду у справі № 2-а-113/10 в сумі 27512,10 грн.
Разом з тим, як зазначено вище, апеляційним судом встановлено, що 27512,10 грн відповідачем нараховано на виконання рішення суду від 06 червня 2011 року у справі № 2-а-5228/11.
На переконання апеляційного суду, неточність при формулюванні позовних вимог виникла не звини позивачки, оскільки з матеріалів справи слідує, що територіальним управлінням на запит управління Державної виконавчої служби ГТУЮ в Рівненській області помилково зазначено суму 27512,10 грн, яка нараховану ОСОБА_1 територіальним управлінням на виконання постанови Рокитнівського районного суду Рівненської області у справі 2-а-5228/11 за період з 17 листопада 2010 року по 06 червня 2011 року.
Таким чином, апеляційний суд приходить до переконання про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 саме про нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, яка була нарахована на виконання постанови Рокитнівського районного суду Рівненської області від 06 червня 2011 року у справі 2-а-5228/11 за період з 17 листопада 2010 року по 06 червня 2011 року.
Відповідно до частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Частиною 4 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Підсумовуючи викладене, на думку апеляційного суду, при вирішенні цього публічно-правового спору у частині позовних вимог ОСОБА_1 щодо компенсації за втрату частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, яка була нарахована на виконання постанови Рокитнівського районного суду Рівненської області від 04 листопада 2010 року у справі №2-а-113/11 за період з 07 квітня 2010 року по 04 листопада 2010 року,  суд першої інстанції допустив невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи. Тому оскаржуване судове рішення у цій частині слід змінити. 
Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.
Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області задовольнити частково.
Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2021 року у справі № 460/2804/20 змінити, виклавши другий та третій абзац його резолютивної частини у такій редакції:
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області із відмови ОСОБА_1  нарахувати та виплатити згідно із Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» компенсацію за втрату частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, яка була нарахована на виконання постанови Рокитнівського районного суду Рівненської області від 06 червня 2011 року у справі 2-а-5228/11 за період з 17 листопада 2010 року по 06 червня 2011 року, по день фактичної виплати донарахованої частини пенсії 06 червня 2019 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 згідно із Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати пенсії, яка була нарахована на виконання постанови Рокитнівського районного суду Рівненської області від 06 червня 2011 року у справі 2-а-5228/11 за період з 17 листопада 2010 року по 06 червня 2011 року, по день фактичної виплати донарахованої частини пенсії 06 червня 2019 року.
У решті рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	Т. В. Онишкевич 	
судді	 	І. М. Обрізко 	
 	 	Р. П. Сеник