Справа № 446/1529/20                                Головуючий у 1 інстанції: Котормус Т.І. 
Провадження № 22-ц/811/601/21                        Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 
Категорія: 47

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
       27 липня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Ніткевича А.В. 
                                       суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,  
                        секретаря Юзефович Ю.І.
                        з участю представника позивачки ОСОБА_1 , представника відповідача Львівської обласної прокуратури Цинайко Н.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Львівського апеляційного суду в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Львівської обласної прокуратури на рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 23 грудня 2020 року в складі судді Котормуса Т.І. у справі за позовом  ОСОБА_2 до держави Україна в особі Головного управління Національної поліції у Львівській області та Прокуратури Львівської області, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Державна казначейська служба України про відшкодування моральної шкоди,-
встановив:
У серпні 2020 року позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до держави Україна в особі Головного управління Національної поліції у Львівській області та Прокуратури Львівської області, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Державна казначейська служба України про відшкодування моральної шкоди.
Вимоги обґрунтовувала тим, що 30.04.2014 відносно неї розпочато кримінальне провадження за ч. 1 ст. 172 та ч. 1 ст. 366 КК України, а вже 28.07.2014 їй повідомлено про підозру за цими статтями кримінального закону. В подальшому, вироком суду від 18.11.2016 її визнано винною за цими статтями та призначено покарання. Разом з тим, ухвалою Львівського апеляційного суду від 02.07.2019 вказаний вирок скасований, а кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю у її діях складу кримінального правопорушення.
Посилаючись на норми Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначила моральну шкоду у розмірі кратному до мінімальної заробітної плати та кількості місяців перебування під судом і слідством, яка становить 278 657 грн.
Просила стягнути з держави Україна на її користь моральну шкоду завдану незаконними діями органів досудового слідства і прокуратури у розмірі 278 657 грн. із Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунку.
Оскаржуваним рішенням Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 23 грудня 2020 року позовні вимоги  ОСОБА_2 до держави Україна в особі Головного управління Національної поліції у Львівській області та Прокуратури Львівської області, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Державна казначейська служба України про відшкодування моральної шкоди - задоволено повністю.
Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 278657,00 грн. на відшкодування моральної шкоди.
Судові витрати компенсовано за рахунок держави.
Рішення оскаржив керівник Львівської обласної прокуратури, з оскаржуваним рішенням не погоджується.
В апеляційній скарзі зазначає, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
При цьому, під час вирішення спорів про відшкодування шкоди доказуванню підлягають такі обставини: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками, відсутність хоча б одного з перелічених елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.
Покликається на те, що позивач повинен обґрунтувати та надати належні докази на підтвердження факту заподіяння йому моральних чи фізичних страждань, за яких обставин та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі заявник оцінює заподіяну йому моральну шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для справи, а також надати обґрунтований розрахунок суму, яку просить стягнути.
Виходячи з приписів законодавства про відшкодування шкоди, розмір відшкодування повинен визначатися з урахуванням вимог розумності та справедливості такого відшкодування, яке має бути не більш, ніж достатнім для поміркованого задоволення звичайних потреб потерпілої особи і не повинно призводити до збагачення позивача за рахунок держави.
Разом з цим, в матеріалах справи відсутні об`єктивні докази того, що завдані позивачу душевні та психічні страждання прямо свідчать про погіршення стану його здоров`я, порушення стосунків з оточуючими людьми, а також суттєве обмеження прав та можливостей, які потребують додаткових матеріальних затрат.
Звертає увагу, що в основу позову покладено лише покази позивачки, без жодних інших доказів, свідчень та висновків експертів.
Вважає, що заявлений розмір позовних вимог не підлягає до задоволення, оскільки в матеріалах справи відсутні об`єктивні докази того, що завдані позивачці душевні та психічні страждання прямо свідчать про погіршення стану здоров`я, порушення стосунків з оточуючими людьми. 
Просить скасувати Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 23 грудня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити повністю.
29.06.2021 на адресу апеляційного суду надійшов відзив представника позивачки ОСОБА_1 на апеляційну скаргу.
В судовому засіданні представник апелянта Львівської обласної прокуратури Цинайко Н.І. апеляційну скаргу підтримала, в обґрунтування надала пояснення, аналогічні доводам скарги.
Представник позивачки ОСОБА_1 в судовому засіданні апеляційну скаргу заперечив, оскаржуване рішення суду першої інстанції просить залишити без змін.
Представник відповідача Головного управління Національної поліції у Львівській області в судове засідання не прибув, подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із участю в іншій справі.
На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення присутніх учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково враховуючи таке.
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що оскільки кримінальне провадження відносно ОСОБА_2 закрито саме у зв`язку з відсутністю у її діях складу кримінального правопорушення, то мали місце незаконні дії органів досудового розслідування, прокуратури та суду, що в свою чергу є правовою підставою для відшкодування завданої шкоди.
При цьому, суд зазначив, що у випадку незаконного кримінального переслідування, право особи отримати відшкодування моральної шкоди виникає внаслідок прямих норм закону, оскільки сам факт незаконного кримінального переслідування створює такі вимушені життєві зміни та переживання, що є моральною шкодою за критерієм душевних страждань, що зазнає фізична особа.
Врахувавши, що з моменту пред`явлення ОСОБА_2 підозри (28.07.2014) до моменту повного закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю у її діях складу кримінального правопорушення (02.07.2019) пройшло повних 59 місяців, а розмір мінімальної заробітної плати станом на момент звернення позивачки до суду становив 4723,00 грн., суд дійшов висновку, що позивачка правильно визначила розмір моральної шкоди на рівні 278657,00 грн., який і підлягає стягненню на її користь.
Окремо суд звернув увагу, що належним відповідачем у цій категорії справ є саме держава, яка повинна брати участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади (дії якого призвели до завдання позивачу шкоди) та зазначив, що сформульована позивачкою вимога про стягнення шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку є фактично встановленням порядку виконання рішення, тому суд зазначив про стягнення з Державного бюджету України на користь позивачки відповідної суми коштів.
Перевіряючи законність оскаржуваного рішення колегія суддів виходить із такого.
Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України.
Звернувшись з відповідним позовом, позивач в силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог. 
З матеріалів справи встановлено, що 28 липня 2014 року позивачці ОСОБА_2 повідомлено про підозру за ч. 1 ст. 172 та ч. 1 ст. 366 КК України, оскільки за версією органу досудового розслідування, вона вчинила грубе порушення законодавства про працю та службове підроблення, тобто складання і видачу службовою особою завідомо неправдивих документів (а.с. 14).
22 серпня 2014 року прокурор Кам`янка-Бузького району затвердила обвинувальний акт відносно ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 172 та ч. 1 ст. 366 КК України та скерувала його до суду (а.с. 15).
Вироком Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 18.11.2016 ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 172 та ч. 1 ст. 366 КК України та призначено їй покарання у виді 1 року позбавлення волі з позбавленням права займатися відповідним видом діяльності строком на 1 рік. Одночасно, суд звільнив ОСОБА_2 від відбування основного покарання з випробуванням строком на один рік і поклав обов`язки не виїжджати за межі України без дозволу органу кримінально виконавчої інспекції та періодично з`являтися для реєстрації (а.с. 16-17).
Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 06.03.2017 вирок Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 18.11.2016 скасовано, а кримінальне провадження за ч. 1 ст. 172 та ч. 1 ст. 366 КК України закрито у зв`язку з відсутністю у її діях складу кримінального правопорушення (а.с. 18-21).
Постановою Верховного Суду від 19.06.2018 ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 06.03.2017 в частині виправдання позивачки за ч. 1 ст. 172 КК України скасовано і призначено новий апеляційний розгляд, в решті ухвалу суду апеляційної інстанції залишено без змін (а.с. 22-24).
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 02.07.2019 вирок Кам`янка-Бузького районного суду від 18.11.2016 в частині обвинувачення ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 172 КК України скасовано та закрито кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю у її діях складу кримінального правопорушення (а.с. 25-29).
Звертаючись до суду із позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями прокуратури, і досудового розслідування, позивачка вказувала на те, що в результаті незаконних дій органу досудового розслідування та прокуратури в період з 28.07.2014 їй повідомлено про підозру за відповідними статтями кримінального закону, вироком суду від 18.11.2016 її визнано винною за цими статтями та призначено покарання, при цьому, ухвалою Львівського апеляційного суду від 02.07.2019 вказаний вирок був скасований, а кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю у її діях складу кримінального правопорушення. Відтак, покликаючись на норми ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначила моральну шкоду у розмірі кратному до мінімальної заробітної плати та кількості місяців перебування під судом і слідством, у сумі 278 657 грн. 
Згідно із статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За змістом статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
Статтею 13 Конвенції передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).
Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.
Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу.
Згідно із частинами першою та другою статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди у порядку та у розмірах, визначених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення; відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.
Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частина п`ята та шоста стаття 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).
Механізм застосування положень вказаного Закону визначено Положенням про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженим наказом Міністерства юстиції, Генеральної прокуратури та Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 06 березня 1996 року за № 106/1131 (зі змінами та доповненнями) (далі - Положення).
Згідно із статтею 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» у наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами дізнання чи досудового слідства, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.
Відповідно до статті 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду" питання про відшкодування моральної шкоди у зазначених випадках та її розмір вирішується за заявою громадянина ухвалою суду першої інстанції, який розглядав кримінальну справу або якому вона мала бути підсудна.
Розмір моральної шкоди в цих випадках визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.
Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.
Такого ж висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 02 грудня 2015 року №6-2203цс15, з яким погодився і Верховний Суд в своїх численних постановах.
Статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" установлено у 2020 році мінімальну заробітну плату, у місячному розмірі: з 1 січня - 4723,00 грн., з 1 вересня - 5000 гривень.
Визначення розміру відшкодування моральної шкоди за час перебування позивачки під слідством здійснюється, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" на час ухвалення судом рішення.
Встановивши, що кримінальне провадження відносно ОСОБА_2 закрите 02 липня 2019 року у зв`язку з відсутністю у її діях складу кримінального правопорушення, суд першої інстанції правильно прийшов висновку про доведеність факту спричинення позивачці моральної шкоди внаслідок протиправних дій органів досудового розслідування та прокуратури, відтак врахувавши те, що ОСОБА_2 з 28.07.2014 до 02.07.2019 перебувала під слідством та судом, що безумовно призвело до порушення звичного способу життя позивачки, пригнічення її морального стану, спричинення важких душевних та психологічних страждань, суд прийшов висновку про підставність позовних вимог та задоволив такі стягнувши, з врахуванням принципу диспозитивності, на користь позивачки 278657,00 грн., застосувавши до розрахунку мінімальну заробітну плату в розмірі 4723,00 грн. та 59 повних місяців, як строк перебування під слідством та судом.
Розмір моральної шкоди, визначений судом, позивачкою не оскаржується, при цьому. доводи наведені у апеляційні скарзі, відповідних висновків суду не спростовують та про протилежне не свідчать.
В свою чергу, стягнута моральна шкоду у відповідній сумі в принципі не може бути неспіврозмірною спірним правовідносинам, оскільки визначена чітко на підставі вимог закону, тому відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.
Відшкодування громадянинові шкоди, заподіяної незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу досудового розслідування чи прокуратури провадиться за рахунок коштів державного бюджету.
Виконання рішень про стягнення коштів з державного бюджету здійснюється Державною Казначейською службою України у відповідності до вимог Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого Кабінету Міністрів України № 845 від 03 серпня 2011 року.
Пункт 35 Порядку передбачає, що Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду.
За таких обставин, у випадку прийняття судом рішення про відшкодування особі шкоди за рахунок державного бюджету, Державна Казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів відповідно до покладених на неї законом обов`язків.
З наведених підстав, колегія суддів погоджується із висновками місцевого суду про підставність позовних вимог та необхідність задоволення таких шляхом стягнення з Державного бюджету України на користь позивачки відповідної суми на відшкодування моральної шкоди.
Разом з тим, суд першої інстанції компенсував судові витрати за рахунок держави, при цьому колегія суддів виходить з того, що судовий збір не є позовними вимогами, за які у даному випадку відповідає держава, відтак підлягає розподілу пропорційно до задоволених позовних вимог, відповідно до ст. 141 ЦПК України, тобто такий необхідно стягнути з відповідачів у рівних частинах, якщо останні не звільнені законом від сплати такого.
 Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4 ст. 367 ЦПК України).
Таким чином, незважаючи на те, що Львівська обласна прокуратура не оскаржує рішення суду в частині розподілу судових витрат, таке не може залишатися в силі та підлягає скасуванню, у зв`язку з порушенням норм процесуального права, що однак не має наслідком вирішення питання розподілу судових витрат за наслідками апеляційного розгляду.
Враховуючи наведене, судовий збір в розмірі 2786,6 грн. необхідно стягнути в рівних частинах з відповідачів.
Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, 372, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -
постановив:
Апеляційну скаргу Львівської обласної прокуратури - задовольнити частково.
Рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 23 грудня 2020 року в частині вирішення питання розподілу судових витрат, а саме компенсації таких за рахунок держави - скасувати.
Стягнути в рівних частинах з Львівської обласної прокуратури та Головного управління Національної поліції у Львівській області в дохід держави 2786,6 грн. за розгляд справи в суді першої інстанції, а саме по 1393 (одна тисяча триста дев`яносто три) гривень 30 копійок з кожного.
В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 28 липня 2021року.

Головуючий:                 А.В. Ніткевич 

Судді:        С.М. Бойко

С.М. Копняк