ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

20 вересня 2021 року	  м. Одеса	Справа № 916/1053/21	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді  Савицького Я.Ф.,
        суддів: Діброви Г.І.,
                                                        Принцевської Н.М.
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Лайфселл"
на рішення Господарського суду Одеської області
від 16 червня 2021 року (повний текст складений 18.06.2021р.)
по справі № 916/1053/21
за позовом Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Ізмаїльської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України"
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "лайфселл"
про відшкодування збитків у розмірі 2 571,30 грн.,-

суддя суду першої інстанції: Петренко Н.Д.
дата та місце винесення рішення: 16.06.2021р., м. Одеса, проспект Шевченка, 29, Господарський суд Одеської області

                                                  В С Т А Н О В И В:

19.04.2021 року Державне підприємство “Адміністрація морських портів України”  в особі Ізмаїльської філії державного підприємства “Адміністрація морських портів України” (Адміністрація Ізмаїльського морського порту) звернулося до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю “лайфселл” про стягнення збитків у розмірі 2 571,30 грн. 
          В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що зареєстровані відповідачем в ЄРПН податкові накладні не відповідають господарським операціям, містять помилки в частині заповнення обов`язкових реквізитів. Вказані обставини позбавляють позивача права на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту за господарськими операціями у розмірі 2    571,30 грн. 
Рішенням Господарського суду Одеської області від 16.06.2021р. по справі №916/1053/21 (суддя Петренко Н.Д.) задоволено позовні вимоги Державного підприємства "Адміністрація морських портів України. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю “лайфселл”  на користь Державного підприємства “Адміністрація морських портів України в особі Ізмаїльської філії державного підприємства “Адміністрація морських портів України” (Адміністрація Ізмаїльського морського порту) збитки у розмірі 2   571,30 грн.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку, що наявні усі елементи складу господарського правопорушення, щодо неналежного виконання визначеного законом обов`язку реєстрації податкових накладних та неможливістю включення сум ПДВ до податкового кредиту позивача, а також, відповідно, зменшення податкового зобов`язання , яка фактично є збитками цієї особи у розмірі 2  571, 30 грн. 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "лайфселл" звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій відповідач просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 16.06.2021р. по справі №916/1053/21 та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
У своїй апеляційній скарзі відповідач вважає, що рішення Господарського суду Одеської області від 16.06.2021р. в справі №916/1053/21 є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, без всебічного та об`єктивного з`ясування всіх обставин у цій справі.
Апелянт наголошує, що відсутність права на податковий кредит є припущенням позивача оскільки,  податковий орган не позбавив права позивача на податковий кредит, а всі податкові накладні були зареєстровані відповідачем.
Також в апеляційній скарзі скаржник зазначає, що оскаржуване рішення не містить жодного аналізу строку, протягом якого позивач має право на включення заявленої ним суми до податкового кредиту, а також висновку щодо того, що відповідним строк ще не сплив, а отже фактично збитки ще не були понесені позивачем. Вказане свідчить про неповне з`ясування судом фактичних обставин справи та неповну оцінку наданих доказів.
          Крім того апелянт наполягає, що наявність сплаченого позивачем авансу підтверджується у актах і платіжних доручення, що були надані позивачем до позовної заяви, а саме додатками 5,9,15,18,19,23,24,28,29,33,34,38-40,42-44,48,49 до позовної заяви. Отже, оскільки всі підтверджуючі докази вже були наявні у матеріалах справи на момент надсилання відзиву на позовну заяву, їх додаткове залучення не мало практичної діяльності. Висновок суду, про те, що авансові платежі позивача не підтверджені матеріалами справи свідчить лише про те, що суд першої інстанції не здійснив належний та повний аналіз наявних доказів у справі. 
          Окрім цього, скаржником наголошується у своїй апеляційній скарзі, що ним не порушено обов`язок щодо реєстрації податкових накладних, крім того оскаржуване рішення жодним чином не вказує чому сума нібито завданих збитків склала саме 2571,30 грн. 
Більш детально доводи Товариства з обмеженою відповідальністю "Лайфселл" викладені в апеляційній скарзі.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.07.2021р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "лайфселл"  на рішення Господарського суду Одеської області від 16.06.2021р. по справі №916/1053/21. Крім того, відповідно до даної ухвали, розгляд справи здійснюється у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.
02.08.2021р. від Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Ізмаїльської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач не погоджується з доводами останньої та просив залишити її без задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 16.06.2021р. по справі №916/1053/21 - без змін. 
Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Згідно з приписами ст. 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини” суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду  з прав людини як джерело права.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.
При цьому, Європейський суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України від 02.05.2013, Папазова та інші проти України від 15.03.2012).
Європейський суд щодо тлумачення положення "розумний строк" в рішенні у справі "Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства" роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.
Враховуючи наведене, а також принцип незмінності складу суду, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, з метою дотримання розумного строку судова колегія вважає за необхідне розглянути справу поза межами встановленого Господарським процесуальним кодексом України строку.
Дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи та вимоги апеляційної скарги, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне.
Як вбачається із матеріалів справи, 03.10.2018 року між державним підприємством “Адміністрація морських портів України” (ДП “АМПУ”, абонент) та Товариством з обмеженою відповідальністю “лайфселл” (відповідач) було укладено договір № 124-В-ІЗФ-18 про надання абоненту послуг за кодом СРУ за ДК 021-2015 - 64210000-1 Послуги телефонного зв`язку та передачі даних, а саме послуг SІР— зв`язку (далі-послуги) в обсягах, замовлених абонентом, а абонент зобов`язується своєчасно оплачувати отримані послуги.
Відповідно до договору від 03.10.2018р. №124-В-13Ф-18 сторонами було погоджено та підписано декілька додаткових угод, а саме додаткова угода №1 від 08.11.2018р. та додаткова угода №2 від 19.08.2020р. (а.с. 33-34)
Відповідно п. 4.1. договору, послуги у т.ч. щомісячна абонентська плата, оплачуються абонентом по факту надання телекомунікаційних послуг в строк не пізніше 20 (двадцятого) числа місяця, що слідує за місяцем, в якому надавалися телекомунікаційні послуги.
Пункт. 4.2. договору передбачає, що розрахунки за послуги здійснюються відповідно до статистичних даних оператора згідно з документом, що підтверджує факт надання цих послуг (акт наданих послуг), який має бути отриманий абонентом не пізніше 10 (десятого) числа місяця, в якому здійснюється плата.
Оплата визначеної суми ПДВ, як складової вартості наданої послуги, здійснюється окремим перерахуванням коштів в такий же строк з дня отримання від Оператора достовірної інформації про реєстрації відповідної податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Застосування визначеного в цьому пункті Договору способу оплати відповідає інтересам сторін та вважається належним виконанням грошових зобов`язань Абонента. В разі невжиття/вжиття в недостатньому обсязі Оператор передбачених цим Договором заходів, а також в разі їх вжиття з порушенням встановлених цим Договором строків та послідовності та також в разі їх вжиття з порушенням встановлених в цим Договором строків та послідовності та втрати Абонентом права на податковий кредит за відповідною господарською операцією, Абонент не сплачує на користь Оператора суму ПДВ як складову вартості Послуг , при цьому в такому разі грошові зобов`язання абонента вважатимуться виконаними в повному обсязі.
Відповідно до пункту 4.3. договору фактичний обсяг та вартість послуг повинні обґрунтовуватись Актом наданих Послуг з деталізацією наданих послуг.
Пункт 4.4. договору передбачає, що оплата наданих послуг повинна проводитися з обов`язковим досиланням в рахунках і платіжних дорученнях на номер цього договору та з урахуванням його вимог. Всі платіжні документи за цим договором оформляються з дотриманням вимог чинного законодавства.
Положеннями пункту 4.5. договору передбачено, що усі платіжні документи за даним Договором оформляються з дотриманням вимог чинного законодавства.
Згідно з п. 4.6. договору абонент та п. 4.7. договору оператор є платниками ПДВ та податку на прибуток на загальних підставах, установлених діючим податковим законодавством України.
Згідно з п. 6.3.12. договору, оператор зобов`язаний надати абоненту належним чином оформлену податкову накладну/розрахунок коригування податкової накладної, складену(і) в електронній формі та зареєстровану (і) в ЄРПН в порядку та строки, визначені законодавством України.
Відповідно до п. 7.1. договору у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за цим договором винна сторона несе відповідальність перед іншою стороною на умовах, передбачених законом та цим договором.
Пунктом 7.5. договору передбачено, що оператор, в разі надання податкової накладної/розрахунку коригування податкової накладної, оформленої з порушеннями вимог Податкового кодексу України (в тому числі (але не виключно) п. 201.1 ст. 201 та/або п. 192.1 ст. 192 цього Кодексу) та умов цього договору, у зв`язку з чим замовник несе негативні наслідки (нарахування податковими органами штрафів та пені, втрата права на нарахування податкового кредиту за відповідною сумою податку тощо), оператор за першою вимогою абонента сплачує на користь останнього компенсацію у розмірі такого податкового кредиту, нарахованих штрафних санкцій тощо.
Згідно п. 9.1. договору у випадку виникнення спорів або розбіжностей сторони зобов`язуються вирішувати їх шляхом взаємних переговорів та консультацій.
Положенням п.9.2. договору у разі недосягнення сторонами згоди, виниклі спори (розбіжності) вирішуються в судовому порядку Господарським судом Одеської області згідно норм чинного законодавства України 
На виконання умов п. 4.2. договору на підставі підписаних сторонами актів наданих послуг та виставлених відповідачем рахунків, а саме:
-          за актом виконаних          робіт та рахунком від 31.12.2018 № 3 на          суму 1749,00          грн. в т.ч. ПДВ 274,35 грн. отриманні послуги оплачені в сумі 1749,00 грн. з ПДВ, що підтверджується платіжним дорученням № 473 від 22.01.2019 (післясплата);
-          за актом виконаних          робіт та рахунком від 31.01.2019 № 3 на          суму 1749,00 грн. в т.ч. ПДВ 274,35 грн. отриманні          послуги оплачені в          сумі 1748,93грн. з ПДВ,що підтверджується платіжним дорученням № 566 від 18.02.2019 (післясплата);
-          за актом виконаних          робіт та рахунком від 28.02.2019 № 4 на          суму 2149,70грн. в т.ч. ПДВ           337,10 грн. отриманні послуги оплачені в          сумі 2149,7грн. з ПДВ, що підтверджується платіжним дорученням №727 від 18.03.2019 (післясплата);
-          за актом виконаних робіт та рахунком від 31,03.2019 № 5 на суму 2149,00  грн. в т. ч. ПДВ 337,10 грн. отриманні послуги оплачені в сумі 2149,00грн. з ПДВ, що підтверджується платіжним дорученням № 882 від 16.04.2019 (післясплата);
-          за актом виконаних робіт та рахунком від 30.04.2019 № 6 на суму 2149,00 грн. в т.ч. ПДВ 337,10 грн. отриманні послуги оплачені в сумі 2149,00 грн. з ПДВ, що підтверджується платіжним дорученням № 1069 від 29.05.2019 (післясплата);
-           за актом виконаних робіт та рахунком від 31.05.2019 № 7 на суму 2149,00грн. в т.ч. ПДВ 337,10 грн. отриманні послуги оплачені в сумі 2149,00 грн. з ПДВ, що підтверджується платіжним дорученням № 1166 від 19.06.2019 (післясплата);
-          за актом виконаних робіт та рахунком від 30.06.2019 № 8 на суму 2149,00 грн. в т. ч. ПДВ 337,10 грн, отриманні послуги оплачені в сумі 2149,00 грн. з ПДВ, що підтверджується платіжним дорученням № 1310 від17.07.2019 (післясплата);
-          за актом виконаних робіт та рахунком від 31.07.2019 № б/н на суму 2149,00           грн. в т. ч. ПДВ 337,10 грн. отриманні послуги оплачені, що підтверджується платіжними дорученнями № 1441 від 13.08.2019 на суму 1811,90 грн. без ПДВ та № 1517 від 27.08.2019 на суму 337,10 грн. - сума сплаченого ПДВ (післясплата);
-          за актом виконаних робіт та рахунком від 31.08.2019 № 10 на суму 2149,00           грн. в т. ч. ПДВ 337,10 грн. отриманні послуги оплачені, що підтверджується платіжними дорученнями № 1645 від 24.09.2019 на суму 1811,90 грн. без ПДВ та № 3279 від 15,09.2020 на суму 337,10 грн. – сума сплаченого ПДВ (післясплата).
          Судом першої інстанції встановлено та колегією судів апеляційної інстанції перевірено, що відповідачем були складені та зареєстровані у ЄРПН наступні податкові накладні:
-          ПН № 7112368 від 18.12.2018 на суму 0,06 грн. в т.ч. ПДВ 0,01 грн. (аванс);
-          ПН № 7112369 від 31.12.2018 на суму 1646,05 грн. в т.ч. ПДВ 274,34          грн.(на залишок);
-          ПН № 7111489 від 22.01.2019 на суму 0,06 грн. в т.ч. ПДВ 0,01 грн, (аванс);
-          ПН № 7111490 від 31.01.2019 на суму 1646,05 грн. в т.ч. ПДВ 274,34          грн.(на залишок);
- ПН № 7111066 від 28.02.2019 на суму 2 022,59 грн. в т.ч. ПДВ 337,10 грн.
-          ПН № 7111469 від 18.03.2019 на суму 0,06 грн. в т.ч. ПДВ 0,01 грн. (аванс);
- ПН № 7111470 від 31.03.2019 на суму 2022,53 грн. в т.ч. ПДВ 337,9грн (на залишок);
-          ПН № 7111976 від 23.04.2019 на суму 0,06 грн. в т.ч. ПДВ 0,01 грн. (аванс);
-          ПН № 7111977 від 30.04.2019 на суму 2022,53 грн. в т.ч. ПДВ 337,9 грн.(на залишок);
-          ПН № 7112068 від 29.05.2019 на суму 0,06 грн. в т.ч. ПДВ 0,01 грн. (аванс);
-          ПН № 7112069 від 31.05.2019 на суму 2022,53 грн. в т.ч. ПДВ 337,9 грн.(на залишок);
-          ПН № 7111258 від 19.06.2019 на суму 0,06 грн. в т.ч. ПДВ 0,01 грн. (аванс);
-          ПН № 7111259 від 30.06.2019 на суму 2022,53 грн. в т.ч. ПДВ 337,9 грн.(на залишок);
-          ПН № 7112294 від 31.07.2019 на суму 2022,53 грн. в т.ч. ПДВ 337,9 грн.;
-          ПН № 7111755 від 27.08.2019 на суму 0,06 грн. в т.ч, ПДВ 0,01 грн. (аванс);
-          ПН № 7111756 від 31.08.2019 на суму 2022,53 грн. в т.ч. ПДВ 337,9 грн.(на залишок),
          На думку позивача вищезгадані податкові накладні не відображають господарську операцію, а отже є такими що складені з порушенням норм п.44.1. ст.44, п.201.7 ст.201 ПК України та не відповідають умовам п.п. 4.1., 4.2. договору  № 124-В-ІЗФ-18, проте Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Ізмаїльської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" зазначає, що тільки ПН № 7111066 від 28.02.2019 на суму 2 022,59 грн. в т.ч. ПДВ 337,10 грн. оформлена належним чином, у зв`язку з чим за словами позивача відсутній предмет спору на вказану суму. 
          Як вбачається із матеріалів справи, 25.05.2020р. позивач направив відповідачу відповідну вимогу про вчинення певних дій за №937/14-01-12/ Вих/ щодо реєстрації вірних податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних або компенсувами суму збитків. (а.с. 81- 82)
Зазначена вимога відповідачем залишена без задоволення (лист ТОВ “Лайфселл” від 30.06.2020 за Вих.№ 1139) мотивуючи тим, що ТОВ “лайфселл” було зареєстровано податкові накладні згідно ст. 187 ПК України на першу подію що сталася та сформовано одну ПН на аванс та другу на залишок на кінець місяця. Крім цього, відповідач посилається на п. 201.11 ст. 201 ПК України яким передбачено, що підставою для нарахування сум податку, що відносяться до складу податкового кредиту без отримання податкової накладної, можуть бути, зокрема транспортний квиток, готельний рахунок або рахунок, який виставляється платнику податку за послуги зв`язку, інші послуги, вартість яких визначається за показниками приладів обліку, що містять загальну суму платежу, суму податку та податковий номер продавця, крім тих, форма яких встановлена міжнародними стандартами.
Крім того, 19.06.2020р. позивач подав до контролюючого органу заяву із скаргою про допущення відповідачем помилок при складанні/реєстрації податкових накладних. (а.с. 86-87), однак на момент розгляду справи у суді апеляційної інстанції, результати даної перевірки Південно-західному апеляційному господарському суду були невідомі. 
Зазначені обставини і стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом. 
Проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при винесені рішення, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступних висновків.
Статтею 16 Цивільного кодексу України  передбачено право особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Одним із способів захисту порушених або оспорюваних прав та охоронюваних законом інтересів, згідно  ст. 16 Цивільного кодексу України, є відшкодування збитків.
Статтею 611 ЦК України  передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.
За загальними положеннями  ст. 22 Цивільного кодексу України  збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відповідно до  ст. 224 Господарського кодексу України  учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.
За змістом  ст. 225 Господарського кодексу України  до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.
Для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника і збитками, вини.
Обов`язком сторін у господарському процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Тобто, обов`язок доказування покладається на сторони. Докази повинні бути належними та допустимими (ст.ст. 74, 76, 77 ГПК України).
Як вбачається із матеріалів справи, між сторонами виникли правовідносини на підставі договору № 124-В-ІЗФ-18 від 03.10.2018р. про надання абоненту послуг, за яким відповідач надав послуги телефонного зв`язку та передачі даних за замовленням позивача.
Свої зобов`язання щодо оплати наданих відповідачем послуг позивач виконав у повному обсязі та провів відповідні оплати.
Спір у справі виник у зв`язку з тим, що позивач вважає, що зареєстровані відповідачем  в ЄРПН податкові накладні не відповідають господарським операціям, що позбавило можливості позивача отримати податковий кредит у розмірі 2571,30 грн.
Відповідно до пп.14.1.178 ст.14 Податкового кодексу України передбачено, що податок на додану вартість – непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділуV цього Кодексу; податкове зобов`язання для цілей  розділу V цього Кодексу  - загальна сума податку на додану вартість, одержана (нарахована) платником податку в звітному (податковому) періоді (пп.  14.1.179 ст. 14 Податкового кодексу України), податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з  розділом V цього Кодексу  (пп. 14.1.181 Податкового кодексу України).
Відповідно до положень п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
Згідно з п.187.1 ст.187 Податкового кодексу України передбачено, що датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
За приписами  п. 201.7 Податкового кодексу України  податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).
Пунктом 201.10 ст.201 ПК України передбачено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. 
Відповідно до п.п.  198.1,  198.2 ст. 198 Податкового кодексу України  до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України. Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Відповідно до п.  198.6 ст. 198 Податкового кодексу України  не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом  201.11 статті 201  цього  Кодексу.
Положення  ст. 201 Податкового кодексу України, до яких відсилає пункт  198.6 ст. 198 Податкового кодексу України  регулюють відносини, пов`язані з оформленням і легітимацією податкової накладної. У цій нормі містяться обов`язкові правила щодо форми та порядку заповнення податкових накладних, недотримання яких тягне визнання податкової накладної недійсною; визначено правову природу цього документа, підстави, порядок, умови його складання і надання; встановлено права й обов`язки учасників податкових відносини, пов`язані зі складанням, наданням та реєстрацією податкової накладної; передбачено наслідки недотримання обов`язкових вимог щодо форми, змісту та інших дій зі складання, надання та реєстрації податкових накладних.
Згідно із п.п. 200.1, 200.2, 200.4 Податкового кодексу України передбачено, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом. Для перерахування податку до бюджету центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, надсилає центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстр платників, в якому зазначаються назва платника, податковий номер та індивідуальний податковий номер платника, звітний період та сума податку, що підлягає перерахуванню до бюджету. На підставі такого реєстру центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, не пізніше останнього дня строку, встановленого цим Кодексом для самостійної сплати податкових зобов`язань, перераховує суми податку до бюджету. При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього  Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту  200-1.3 статті 200-1  цього  Кодексу  на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу - б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту  200-1.3 статті 200-1  цього  Кодексу  на момент отримання контролюючим органом податкової декларації на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету, в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Зважаючи на наведені норми права, колегією суддів  враховується, що для застосування такого виду відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) порушення боржником зобов`язання, що випливає з договору; 2) збитків та їх розміру; 3) причинного зв`язку між порушенням стороною зобов`язання, що випливає з договору, та збитками; 4) вини порушника зобов`язання. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Необхідним елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що порушення боржником зобов`язання є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такого порушення. Так, відшкодуванню підлягають збитки, які стали безпосереднім, і що особливо важливо, невідворотнім наслідком порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань, тобто мають бути прямими.
Тобто, при заявлені вимог про стягнення збитків позивачем повинно бути доведено факт порушення відповідачем зобов`язань перед позивачем, наявність та розмір збитків, а також наявність причинного зв`язку між ними. В свою чергу, відповідач має довести відсутність його вини у заподіянні збитків позивачу.
Так, згідно з абз.абз.10, 14, 17 п.201.10 ст.201 ПК України, реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних має бути здійснена протягом 15 календарних днів, наступних за датою виникнення податкових зобов`язань, відображених у відповідних податкових накладних та/або розрахунках коригування. У разі порушення цього терміну застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом. Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.
У разі допущення продавцем товарів/послуг помилок при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної, передбачених п.201.1 ст.201  цього  Кодексу, та/або порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування покупець/продавець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого продавця/покупця. Таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів, що настають за граничним терміном подання податкової декларації за звітний (податковий) період, у якому не надано податкову накладну або допущено помилки при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної та/або порушено граничні терміни реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв`язку з придбанням таких товарів/послуг, або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України  Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг. Протягом 15 календарних днів з дня надходження такої заяви із скаргою контролюючий орган зобов`язаний провести документальну позапланову перевірку зазначеного продавця для з`ясування достовірності та повноти нарахування ним зобов`язань з податку за такою операцією.
Підпунктом  78.1.9 п.78.1 ст.78 ПК України  встановлено, що документальна позапланова перевірка здійснюється, зокрема, у випадку подання щодо платника податку скарги про порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування у разі ненадання таким платником податків пояснень та документального підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначається інформація зі скарги.
Враховуючи викладене, суд зазначає, що права позивача в разі нездійснення відповідачем реєстрації податкових накладних підлягають захисту шляхом подання позивачем, разом з податковою декларацією, за відповідний звітний податковий період, заяви зі скаргою на дії відповідача. У цьому випадку податковим органом здійснюється перевірка дотримання вимог податкового законодавства та вживаються заходи щодо усунення виявленого порушення.
Тобто, в даному випадку необхідним елементом для стягнення збитків є - доведеність протиправних дій відповідача, саме доведення факту порушення правил складання та реєстрації у встановлений спосіб податкових накладних, зазначений факт повинен бути підтверджений належними та допустимими доказами, якими, зокрема, може бути акт (довідка) перевірки, рішення відповідного контролюючого органу, складеного за результатами перевірки. При цьому таких доказів позивачем не надано. 
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.03.2020р. № 911/224/19.
Як зазначено вище, в матеріалах справи міститься копія листа позивача від 19.06.2020р. подана до контролюючого органу заяву із скаргою про допущення відповідачем при складанні/реєстрації податкових накладних.
Проте, станом на момент ухвалення рішення судом першої інстанції, незважаючи на те, що з моменту формування позивачем вищевказаного листа пройшло майже один рік,  в матеріалах справи відсутня та позивачем не надано відповіді   щодо  стану та результатів   розгляду  такої заяви.
Тобто, враховуючи відсутність в матеріалах справи належних доказів, підтверджуючих протиправність дій відповідача, а саме факту порушення відповідачем правил складання та реєстрації у встановлений спосіб податкових накладних,  судова колегія вважає передчасним висновок суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача відшкодування збитків у сумі 2571,30 грн.  
Посилання суду першої інстанції на правову позиції Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду  викладену в постанові від 03.08.2018р. у справі №917/877/17 є помилковим, оскільки містять інші обставини справи. Зокрема, у даній справі було подано скаргу до податкового органу, за якою було здійсненні відповідні перевірки і притягнуто особу до адміністративної відповідальності, тобто вину відповідача доведено. На відміну від наведеної справи, у даній справі протиправних дій відповідача не доведено. А тому зазначений висновок не може бути застосований до даної справи.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку, що наявні усі елементи складу господарського правопорушення, внаслідок чого Товариством з обмеженою відповідальністю "лайфселл" завдано шкоду Державному підприємству "Адміністрація морських портів України" в особі Ізмаїльської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" на суму 2 571,30 грн. Оскільки, матеріали справи не містять актів відповідної перевірки контролюючого органу за зверненням Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Ізмаїльської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України". Отже, позивачем не доведено суду належними доказами факту неправомірних дій відповідача, вина відповідача не підтверджена, а тому відсутні підстави для задоволення позову.
З огляду на вищевикладене, судова колегія вважає доводи апеляційної скарги обґрунтованими, а оскаржуване рішення суду першої інстанції таким, що було прийнято при неправильно встановлених обставинах, які мають значення для справи, неправильно дослідженими та оціненими доказами, у зв`язку з чим, судом були неправильно застосовано норми матеріального права, тому висновки суду не відповідають обставинам справи.
Відповідно до ч. 1 ст.277 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Підсумовуючи наведене, Південно-західний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що доводи, викладені скаржником в апеляційній скарзі, найшли своє підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку, у зв`язку з чим на підставі статті 277 ГПК України оскаржуване рішення підлягає скасуванню, з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 277, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В:

      Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "лайфселл" на рішення Господарського суду Одеської області від 16.06.2021р. по справі №916/1053/21 задовольнити.
      Рішення Господарського суду Одеської області від 16.06.2021р. по справі №916/1053/21  скасувати.
   В задоволенні позову Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Ізмаїльської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" відмовити.
        Стягнути з Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Ізмаїльської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "лайфселл" 3 405,00 грн. судового збору, сплаченого за розгляд апеляційної скарги.
   Доручити Господарському суду Одеської області видати відповідний наказ із зазначенням повних реквізитів сторін.
    Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених ч.3 ст.287 ГПК України.

Головуючий суддя          Я.Ф. Савицький 
Суддя           Г.І. Діброва
Суддя                                                                                          Н.М. Принцевська

Враховуючи припинення відправлення поштової кореспонденції Південно-західним апеляційним господарським судом, надіслати копію цієї постанови від 20.09.2021р. у справі №916/1053/21 на електронні адреси, зазначені учасниками справи (згідно з наявної в матеріалах справи інформації).