УХВАЛА

21 липня 2021 року 
м. Київ

Справа №  922/817/20 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Краснова Є. В. - головуючого, Мачульського Г. М., Уркевича В. Ю., 
секретар судового засідання - Астапова Ю. В., 
розглядаючи у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Концерн АВЕК та Ко" на постанову Східного апеляційного господарського суду від 14.04.2021 (колегія суддів: Мартюхіна     Н. О., Лакіза В. В., Плахов О. В.) і рішення Господарського суду Харківської області від 15.02.2021 (суддя Байбак О. І.) у справі
за позовом Харківської міської ради до Приватного акціонерного товариства "Концерн АВЕК та Ко" про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою 
за участю представників:
позивача - Ворожбянов А. М.,
відповідача- не з`явилися,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
1.           18.09.2020 Харківська міська рада звернулася до Господарського суду Харківської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Концерн АВЕК та Ко" (далі - ПрАТ "Концерн АВЕК та Ко"), в якому просила усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою територіальної громади м. Харкова площею 1,5213 га (кадастровий номер 6310136600:09:001:0082) на просп. Ювілейному (колишня назва просп. П`ятидесятиріччя ВЛКСМ) у м. Харкові, що використовується ПрАТ "Концерн АВЕК та Ко" шляхом демонтажу 49-ти самовільно побудованих споруд, окрім нежитлової будівлі літ. "З-1" загальною площею 20,5 м2.
2.          Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між Харківською міською радою та ПрАТ "Концерн АВЕК та Ко" було укладено договір оренди землі від 05.12.2011 (державна реєстрація від 17.01.2012 за № 631010004000290), відповідно до умов якого міськрадою було передано ПрАТ "Концерн АВЕК та Ко" земельну ділянку, кадастровий номер 6310136600:09:001:0082, площею 1,5213 га на просп. П`ятдесятиріччя ВЛКСМ в м. Харкові для експлуатації та обслуговування речового ринку. В подальшому на підставі рішень Харківської міської ради від 26.09.2012 № 841/12, від 25.09.2013 № 1263/13, від 06.08.2014 №     1611/14 та від 23.09.2015 № 1998/15 між сторонами укладалися додаткові угоди щодо поновлення договору оренди землі з кінцевим строком до 01.10.2018, однак надалі вказаний договір продовжений не був. Рішенням Харківської міської ради від 16.10.2019 № 1804/19 Департаменту будівництва та шляхового господарства Харківської міської ради доручено вжити заходи щодо будівництва об`єктів магістралі загальноміського значення. Відповідно до акта перевірки від 01.06.2017 № 419-А контролюючими органами встановлено, що на території будівництва магістралі, а саме: на земельній ділянці, кадастровий номер 6310136600:09:001:0082, що була предметом оренди за вказаним вище договором, розташовані цілком або частково 49 торгівельних павільйонів, збудовані ПрАТ "Концерн АВЕК та Ко" у 2008 - 2013 роках, та на які відсутні відомості про державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрації прав власності на нерухоме майно. Харківська міська рада зазначила, що розміщення на вказаній земельній ділянці об`єктів нерухомого майна з порушенням вимог земельного та містобудівного законодавства в силу положень частини 1 статті 321, частини 1 статті 391 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), частини 2, 3 статті 152, частини 2 статті 158 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) є підставою для усунення перешкод у користуванні Харківською міською радою цією земельною ділянкою шляхом демонтажу зазначених об`єктів.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
3.          Рішенням Господарського суду Харківської області від 15.02.2021 позов задоволено.
4.          Постановою Східного апеляційного господарського суду від 14.04.2021 рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Короткий зміст касаційної скарги
5.          ПрАТ "Концерн АВЕК та Ко" у касаційній скарзі просить рішення та постанову попередніх судових інстанцій скасувати, ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити.
6.          Скаргу мотивовано неправильним застосуванням та порушенням судами норм чинного законодавства, зокрема, частини дев`ятої статті 791, статті 120, пункту 1 частини другої статті 134 ЗК України, статті 377 ЦК України, а також прийняттям судових рішень без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду щодо застосування зазначених норм.
7.          Відповідачем після відкриття провадження у справі були подані додаткові пояснення у справі, які за своїм змістом є доповненням до касаційної скарги.
Відповідно до приписів частини першої статті 298 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) особа, яка подала касаційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на касаційне оскарження.
Згідно із частиною четвертою статті 13 цього Кодексу кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно з положеннями частини першої статті 118 вказаного Кодексу право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку (частина перша). Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (частина друга).
Отже, скористатися таким правом на подачу доповнень до касаційної скарги особа може лише протягом вказаного строку, а суд касаційної інстанції не уповноважений під час розгляду касаційної скарги змінювати такий строк.
За вказаних обставин такі доповнення до касаційної скарги судом касаційної інстанції залишаються без розгляду.
8.           21.07.2021 від ПрАТ "Концерн АВЕК та Ко" надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із залученням його представника до участі в іншому судовому засіданні.
За приписами статті 129 Конституції України, статті 2 ГПК України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. 
Відкладення розгляду справи є правом суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 202 ГПК України).
Водночас участь представників учасників справи у засіданні суду касаційної інстанції не є обов`язковою згідно із законом (статті 202, 216, 300 ГПК України); не визнавалася вона такою й судом.
Враховуючи викладене, з метою дотримання принципу розумності строків розгляду справи, враховуючи існування в матеріалах справи доказів повідомлення учасників справи про дату, час та місце проведення судового засідання (тим більше, що відкладаючи розгляд справи, головуючий погоджував дату наступного судового засідання із представниками сторін і вони не заперечували проти розгляду справи 21.07.2021), право, а не обов`язок представників учасників брати участь у засіданні суду, виходячи зі змісту статей 202, 216, 300 ГПК України, а також того, що представник скаржника брав участь в попередньому судовому засіданні 14.07.2021 та надав пояснення по суті поданої касаційної скарги, Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання відповідача про відкладення розгляду справи та про можливість розгляду касаційної скарги по суті за відсутності представників ПрАТ "Концерн АВЕК та Ко" у цій справі.
Узагальнений виклад позицій іншого учасника справи
9.          Харківська міська рада надіслала до Верховного Суду пояснення у справі, які по суті є відзивом на касаційну скаргу, який подано поза межами строку, встановленого в ухвалі Верховного Суду від 23.06.2021 у даній справі для подачі відзиву, тому не враховується.
10.          Позиція Верховного Суду
11.          Відповідно до пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
12.          При цьому під висновком щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, слід розуміти такий, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин. Такий правовий висновок Велика Палата Верховного Суду виклала у пункті 60 постанови від 23.06.2020 у справі № 696/1693/15-ц (провадження № 14-737цс19).
13.           У даній справі оскаржені судові рішення, які переглядаються у касаційному порядку, мотивовані тим, що матеріали справи не містять та ПрАТ     "Концерн АВЕК та Ко" не надано судам документів, які засвідчують наявність в останнього права на виконання будівельних робіт чи документів щодо прийняття в експлуатацію 49 нежитлових приміщень торгівельних павільйонів або їх частин на земельній ділянці загальною площею 1,5213 га (кадастровий номер 6310136600:09:001:0082) за адресою: м. Харків, просп. Ювілейний (колишній просп. П`ятдесятиріччя ВЛКСМ). 
14.          Водночас згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 23.12.2019 № 194424747 ПрАТ "Концерн АВЕК та Ко" 27.03.2019 припинено право оренди земельної ділянки. 
15.          Судами також взято до уваги, що пунктом 17 договору оренди землі від 05.12.2011 забороняється самовільна забудова земельної ділянки.
16.           За цих обставин суди дійшли висновків про наявність правових підстав для усунення відповідачу перешкод у користуванні земельною ділянкою.
17.           У справі № 263/6022/16-ц, на яку міститься посилання у касаційній скарзі, предметом спору є визнання неправомірними дій Маріупольської міської ради щодо прийняття рішення "Про припинення права оренди земельної ділянки громадянки ОСОБА_1 та надання земельної ділянки по АДРЕСА_1 громадянину ОСОБА_2 ", визнання незаконним і скасування оскаржуваного рішення та зобов`язання винести на розгляд чергової сесії та повторно розглянути питання про надання позивачеві земельної ділянки в оренду.
18.           У справі № 922/510/19 предметом позову є розірвання договору оренди, а також звільнення земельної ділянки шляхом демонтажу об`єкта будівництва, який огороджений металевим парканом, з підстав порушення відповідачем умов договору оренди земельної ділянки, яке полягає у здійсненні будівництва на орендованій земельній ділянці, всупереч пункту 17 договору оренди землі.
19.           У справі № 922/1349/18 предметом позову є стягнення безпідставно збереженого майна у розмірі орендної плати в сумі 3 916 587,52 грн.
20.           У справі № 922/1543/19 предметом спору є визнання поновленим договору оренди земельної ділянки на тих самих умовах і на той же строк, визнання додаткової угоди укладеною на підставі статті 33 Закону України "Про оренду землі".
21.           У справі № 911/2774/16 предметом позову є усунення перешкод у користуванні комплексом споруд шляхом виселення, а також усунення перешкод у користуванні майном шляхом вилучення у товариства двох кімнат для комірника з масляними вимикачами з підстав того, що спірне майно належить позивачеві на праві приватної власності, проте доступ до цього майна уповноваженим представникам позивача було унеможливлено особами, які відрекомендували себе представниками відповідача.
22.          У справі № 921/14/17-г/11 предметом позову є усунення перешкод у користуванні будівлею шляхом її звільнення на підставі статей 15, 16, 317, 321 ЦК України, який обґрунтований тим, що відповідач незаконно та без правових підстав перебуває у спірних приміщеннях позивача.
23.           Таким чином, обставини та предмет спору у зазначених справах є відмінними від обставин та предмета спору у справі, що переглядається.
24.           У справі № 554/9060/15-ц предметом позову є встановлення факту самочинного будівництва, зобов`язання знести самочинно збудовані балкони та відшкодування майнової шкоди з підстав того, що банк є власником вбудованого нежитлового приміщення у багатоповерховому житловому будинку, його частка у спільному майні складає 1/20 частини об`єкта, а на даху належного банку нежитлового приміщення відповідачами здійснено самочинну надбудову двох житлових кімнат, внаслідок чого відбулося пошкодження покрівлі даху відділення банку, що призвело до його протікання, а також пошкодження оздоблення стін службових кімнат відділення. Предмет та підстави позову у цій справі є відмінними від предмета та підстав позову та, відповідно, встановлених обставин у справі, що переглядається.
25.            У справі № 918/317/17 предметом позову є усунення перешкод у користуванні орендованим майном, оскільки працівники відповідача не допустили до орендованого майна уповноважених представників позивача, що є відмінним від обставин та предмету спору у справі, що переглядається.
26.           У справі № 300/690/16-ц предметом позову є усунення перешкод у користуванні майном, який обґрунтовано тим, що позивач є власником картоплесховища, на вказаній будівлі розташований торговий павільйон (магазин) Воловецького районного споживчого товариства, який здається в оренду приватним підприємцям для зайняття підприємницькою діяльністю, і таке розташування павільйону сприяє руйнуванню картоплесховища та перешкоджає можливості повноцінно використовувати позивачем його для своїх потреб, що є відмінним від обставин спору у справі, що переглядається.
27.           У справі № 332/4891/15-ц предметом позову є усунення перешкод у користуванні майном - сараями літ. «Б» та літ. «Д», які є підсобними будівлями житлового будинку, що належить позивачу на праві власності, шляхом визнання протиправним та скасування як такого, що прийнято незаконно і порушує права позивача, рішення Запорізької міської ради в частині затвердження технічної документації із землеустрою; визнання недійсним та скасування державного акта на право власності на земельну ділянку; зобов`язання ОСОБА_3 перемістити паркан, що розділяє домоволодіння за межі зовнішніх стін сараїв - літ. «Б» та літ. «Д» та зобов`язання ОСОБА_3 звільнити від належних йому речей зазначені сараї; заборона ОСОБА_3 обмежувати позивачу доступ до належних йому сараїв шляхом встановлення ОСОБА_3 паркану. Предмет та підстави позову у цій справі є відмінними від предмета та підстав позову та відповідно встановлених обставин у справі, що переглядається.
28.           У справі № 589/4556/16 предметом позову є усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом зобов`язання відповідачів припинити утримання в сараї, розташованому на прибудинковій території будь-якої худоби, що є відмінним від обставин та предмета спору у справі, що переглядається.
29.           У касаційній скарзі також міститься посилання на постанову Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 372/918/16-ц, проте в Єдиному державному реєстрі судових рішень є постанова від 06.06.2018 у цій справі. Водночас у справі № 372/918/16-ц предметом позову є зобов`язання відповідачів усунути перешкоди у здійсненні позивачем права користування земельною ділянкою та будинком, які належать позивачу на праві власності) шляхом виселення (звільнення приміщення житлового будинку та території земельної ділянки) відповідачів із займаної території вказаного житлового будинку та земельної ділянки, на якій він розташований, що є відмінним від обставин та предмета спору у справі, що переглядається.
30.           У справі № 916/2791/13 розглядався позов про зобов`язання знести самовільно побудовану споруду. Суди попередніх інстанцій, відмовляючи в задоволенні позову, зазначили, що відповідачем набуто право власності на об`єкт нерухомого майна після закінчення його будівництва та, посилаючись на встановлений факт, вказали про неможливість знесення об`єкта нерухомості, на який зареєстровано право власності, у порядку, встановленому для самочинно побудованих об`єктів. Велика Палата Верховного Суду, скасовуючи судові рішення попередніх судових інстанцій та направляючи справу на новий розгляд, зазначила, зокрема, що, вказуючи про порушення гарантованого Конституцією права власності, суди разом з тим не врахували відомостей щодо документа державної реєстрації такого права на порушення умов надання в користування землі, на якій здійснено забудову, встановлених договором обмежень щодо її забудови та передбачених законодавством правил і порядку здійснення такої забудови, які не змінюють режиму такого об`єкта та не виключають застосування правових наслідків щодо такого будівництва.
Таким чином, зазначена вище постанова ухвалена хоча й за правового регулювання спірних правовідносин, схожого з тим, що має місце в цій справі, але з іншими підставами позову, а також за іншої фактично-доказової бази (обставин справи та зібраних у них доказів), ніж у справі, що розглядається. Тобто справи є відмінними за істотними правовими ознаками, що свідчить про неподібність правовідносин у них. 
31.           Скаржник також посилається на те, що судами попередніх інстанцій не застосовано вимоги частини першої статті 33 Закону України "Про оренду землі" та не враховано правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду у справах: № 709/433/17 (предметом позову є визнання договорів оренди земельних ділянок недійсними, скасування їх державної реєстрації, визнання договору оренди земельної ділянки поновленим із попереднім орендарем на новий строк); № 530/212/17 (предметом позову є визнання договорів оренди земельних ділянок недійсними, скасування їх державної реєстрації та визнання договорів оренди землі поновленими); № 145/374/14 (предметом позову є визнання недійсним додаткового договору до договору оренди землі) щодо необхідності встановлення факту належного користування земельною ділянкою для поновлення відповідного договору оренди. Проте предметом та підставою позову в цій справі є усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою і питання щодо поновлення договору оренди на підставі зазначеної статті судами попередніх інстанцій не розглядалося. Тим більше, що поновлення договору оренди спірної земельної ділянки є предметом позову у справі № 922/1543/19, постановою апеляційної інстанції в якій ПрАТ "Концерн АВЕК та Ко" у задоволенні позову про визнання поновленим договору оренди від 05.12.2011 відмовлено.
32.           У справі № 915/101/15 предметом позову є визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно та зобов`язання знести самочинно збудовані будівлі і споруди. Верховний Суд, залишаючи без змін судові рішення попередніх судових інстанцій про відмову в позові, зазначив, що задоволення позовної вимоги про знесення спірних об`єктів за відсутності заперечень щодо їх розміщення з боку постійного землекористувача та законність придбання у держави в особі публічного органу об`єктів, на основі яких їх було реконструйовано, становило б непропорційне втручання у мирне володіння відповідачем 1 своїм майном. Предмет та підстави позову у цій справі є відмінними від предмета та підстав позову та, відповідно, встановлених обставин у справі, що переглядається.
33.           У справі № 686/22924/16-ц предметом позову є визнання незаконним та скасування сертифіката відповідності закінченого будівництвом об`єкта, зобов`язання ОСОБА_4 знести за власний кошт самочинно збудований об`єкт - приміщення прохідної, привести земельну ділянку у межах здійсненої забудови до попереднього стану; скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на вказане приміщення; визнання недійсним договору купівлі-продажу приміщення прохідної.
Верховний Суд, приймаючи постанову у цій справі зазначив, що кінцевою метою звернення до суду є захист права позивача та приведення земельної ділянки, яка перебуває у користуванні відповідача, у попередній стан. Зважаючи на наведене, заявлені вимоги про визнання сертифіката відповідності закінченого будівництвом об`єкта незаконним і його скасування, визнання договору купівлі-продажу недійсним є неефективним способом захисту порушеного права, а тому задоволенню не підлягають. Водночас вимоги про знесення самочинного будівництва та приведення земельної ділянки до попереднього стану пред`явлено до особи, яка не є орендарем та володільцем спірного нерухомого майна, а тому указані позовні вимоги у спірному випадку пред`явлено до неналежного відповідача, отже, задоволенню не підлягають. 
Верховний Суд також зазначив, що у цій справі підлягає застосуванню доктрина «venire contra factum proprium» (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці), в основі якої - принцип добросовісності. Суд вказав, що дії Ради, яка на час розірвання договору оренди землі з попереднім орендарем не мала до нього претензій щодо наявності зведеного на земельній ділянці спірного нерухомого майна, надалі уклала договір оренди землі з новим орендарем, передбачивши у договорі наявність на орендованій земельній ділянці такого майна, а згодом до закінчення договору оренди пред`явила цей позов.
Предмет та підстави позову у цій справі є відмінними від предмета та підстав позову та, відповідно, встановлених обставин у справі, яка переглядається. При цьому порушення Харківською міською радою принципу добросовісності у справі, що переглядається, не встановлено.
34.           У справі № 573/595/17 предметом позову є захист права власності на земельну ділянку, визнання додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки недійсною, розірвання договору оренди земельної ділянки, повернення земельної ділянки та стягнення майна, набутого без достатньої правової підстави у результаті користування земельною ділянкою, що є відмінним від обставин та предмета спору у справі, що переглядається.
35.           У касаційній скарзі також міститься посилання на постанови Верховного Суду від 04.12.2018 у справі № 910/18560/18, від 06.03.2019 у справі №     145/374/14, проте в Єдиному державному реєстрі судових рішень вони відсутні, а до касаційної скарги не додані.
36.           Отже, правовідносини у справах, на які посилається скаржник, не є подібними правовідносинам у справі, що розглядається. Таким чином, наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена у пункті 1 частини другої статті 287 ГПК України, не отримала підтвердження після відкриття касаційного провадження.
37.           Згідно з пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.
38.           Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Пелевін проти України" (Pelevin v. Ukraine), заява № 24402/02, § 27, 20.05.2010).
39.           Таким чином, право на касаційне оскарження не є безумовним, а тому встановлення законодавцем порядку доступу до касаційного суду не є обмеженням в отриманні судового захисту, оскільки це зумовлено виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким має на меті забезпечувати сталість та єдність судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду". При цьому процесуальні обмеження зазвичай запроваджуються для забезпечення ефективності судочинства, а право на доступ до правосуддя, як відомо, не є абсолютним правом, і певні обмеження встановлюються законом з урахуванням потреб держави, суспільства чи окремих осіб (наведену правову позицію викладено в ухвалі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 910/4647/18).
40.           Отже, із встановленням законодавцем процесуальних фільтрів доступу до касаційного суду право на касаційне оскарження в Україні не є безумовним, що є передбачуваними для учасників судового процесу, виходячи із наведених вище норм ГПК України.
41.           У зв`язку з тим, що Верховний Суд дійшов висновку про закриття касаційного провадження відповідно до приписів статті 296 ГПК України, судові витрати за розгляд касаційної скарги покладаються на скаржника та поверненню відповідно до пункту 5 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір" не підлягають.
Керуючись статтями 234, 235, 296, 232 ГПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
1.          Касаційне провадження за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Концерн АВЕК та Ко" на постанову Східного апеляційного господарського суду від 14.04.2021 і рішення Господарського суду Харківської області від 15.02.2021 у справі № 922/817/20 закрити.
2.          Поновити виконання рішення Господарського суду Харківської області від 15.02.2021 та постанови Східного апеляційного господарського суду від 14.04.2021 у справі № 922/817/20.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.
Суддя                                                                                          Є. В. Краснов

Суддя                                                                                          Г. М. Мачульський

Суддя                                                                                          В. Ю. Уркевич