ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2021 р. 	Справа № 520/19117/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бегунца А.О.,
Суддів: Рєзнікової С.С. ,  Мельнікової Л.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.04.2021, головуючий суддя І інстанції: Спірідонов М.О., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 12.04.21  по справі № 520/19117/2020
за позовом                ОСОБА_1  
до               Міністерства внутрішніх справ України      третя особа                Ліквідаційна комісія Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Харківській області 
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, визнання протиправним рішення,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства внутрішніх справ України, третя особа Ліквідаційна комісія Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Харківській області, в якому просив суд: 
- визнати протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України, яка полягає у незатвердженому висновку Ліквідаційної комісії ГУМВС України в Харківській області від 15.09.2020 року про призначення одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України від 20 грудня 1990 року №565-XII "Про міліцію" складений на підставі матеріалів працівника міліції ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- визнати протиправним рішення Міністерства внутрішніх справ України, яке полягає у поверненні матеріалів про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 на доопрацювання до Ліквідаційної комісії ГУМВС України в Харківській області;
- зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України розглянути матеріали про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у відповідності до вимог Наказу № 850 від 21.10.2015;
- стягнути з Міністерства внутрішніх справ України на користь ОСОБА_1  судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 840 гривень 80 копійок;
- стягнути з Міністерства внутрішніх справ України на користь ОСОБА_1 судові витрати, а саме витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 гривень.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що бездіяльність посадових осіб МВС України, яка полягає у незатвердженні висновку Ліквідаційної комісії ГУМВС України в Харківській області від 15.09.2020 року та його повернення до Ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Харківській області є протиправною. Зазначає, що МВС України зобов`язане прийняти одне з двох рішень: про призначення або про відмову в призначенні грошової допомоги, однак відповідач не прийняв жодного рішення з тих, які він повинен ухвалити за законом. Крім того, повернення документів є таким, що не відповідає вимогам законодавства, а Порядком №850 не передбачено.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12.04.2021 позовні вимоги задоволено частково.
Визнано протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України щодо повернення матеріалів (висновку) про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 на доопрацювання.
Зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України повторно, з урахуванням висновків суду, розглянути та прийняти рішення відповідно до пункту 9 Порядку № 850 по матеріалах щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманням ІІІ групи інвалідності від захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ України.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 840,80 (вісімсот сорок гривень 80 коп.) грн. за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства внутрішніх справ України.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 1666,70 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства внутрішніх справ України.
Не погодившись з вказаним рішенням в частині стягнення витрат на правничу допомогу, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм права, просив рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.04.2021 скасувати в частині стягнення з відповідача судових витрат за надання правничої допомоги  в розмірі 1666,70 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути на користь позивача судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відмовляючи в задоволенні вимог про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн, зменшивши розмір таких витрат, що підлягає стягненню з відповідача до 1666,70 грн, суд першої інстанції виходив з того, що дослідження матеріалів про призначення одноразової грошової допомоги та проведення юридичного аналізу матеріалу є послугами, які надавались до початку судового процесу, є такими, що не потребують спеціальних професійних навичок, а отже не відносяться до професійної правничої допомоги, а відтак кошти за надання адвокатом даних послуг відшкодуванню не підлягають. 
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Відповідно до ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно зі ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ч. 5 ст. ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Аналіз наведених правових норм свідчить, що документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, відноситься до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.
Частиною 7  ст. 139 КАС України  встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 (надалі Клієнт) укладено договір про надання правничої допомоги № 04/11/20 від 17.11.2020 з адвокатом Горобець Р.М. (надалі Адвокат).
Відповідно до додаткової угоди № 1 від 17.11.2020 до договору про надання правової допомоги №04/11/20 від 17.11.2020 зазначено, що з метою встановлення розміру гонорару адвоката за надання правничої допомоги клієнту, яка полягає у вивченні матеріалів справи про призначення одноразової грошової допомоги, наданні юридичного аналізу по вказаним матеріалам, підготовці матеріалів для складання позову, складанні позову, зверненні із позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди та представництво інтересів клієнта в Харківському окружному адміністративному суді.
Загальна вартість послуг адвоката складає 5000,00 грн.
Відповідно до рахунку на оплату № 1 від 17.11.2020 по договору № 04/11/20 про надання професійної правничої допомоги від 17.11.2020 зазначено, що сума гонорару адвоката складає 5000,00 грн.
З підписаного сторонами Акту приймання - передачі наданих послуг від 22.12.2020 встановлено, що адвокатом на виконання умов договору №04/11/20 виконані наступні роботи:
- дослідження матеріалів про призначення одноразової грошової допомоги;
- проведення юридичного аналізу матеріалу;
- підготовка, складання та подання позову. 
Відповідно до п.2 Акту приймання - передачі наданих послуг від 22.12.2020, загальна вартість послуг адвоката, що погоджена сторонами та належить до сплати Клієнтом, становить 5000,00 грн.
Відповідно до квитанції ПАТ КБ "Приватбанк" від 28.12.2021 на суму 5000,00 грн., підтверджено, що ОСОБА_1 сплачено на користь ОСОБА_2 кошти за надання правничої домоги  розмірі 5000,00 грн.
Колегія суддів зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц.
Колегія суддів зазначає, що  КАС України  у редакції, чинній з 15.12.2017, імплементував нову процедуру відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено.
На переконання колегії суддів, зазначені норми (ст.ст. 134, 139) введені в КАС України з 15.12.2017, у тому числі, з метою унормування відносин між суб`єктами, які потребують юридичного супроводу, та адвокатами. Так, за існуючого правового регулювання у сторін з`явилась можливість відшкодувати понесені на правову допомогу витрати (у разі доведення власної правоти у спорі із суб`єктом владних повноважень). При цьому, норми зазначених статей спрямовані саме на захист прав та інтересів позивачів-суб`єктів господарювання, а не адвокатів. Встановлена на законодавчому рівні можливість позивачів отримати відшкодування понесених витрат на правничу допомогу сприяє нормальному розвитку галузі, дозволяє учасникам судових процесів залучати для захисту свої прав кваліфікованих адвокатів, даючи при цьому таким особам законне право сподіватись на повне або часткове відшкодування понесених витрат у разі доведення власної правової позиції. 
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 21.01.2021 по справі № 280/2635/20.
Згідно з частиною п`ятою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частини шостої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частини сьомої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
З аналізу положень статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, пов`язаних безпосередньо з розглядом певної судової справи, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат.
Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).
Згідно з пунктом 4 частини першої статті першої Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Статтею 19 цього Закону визначено такі види адвокатської діяльності, як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першоїстатті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої в постанові від 23.04.2019 по справі №826/9047/16, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Так, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Колегія суддів зазначає, що при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу слід виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті ж самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції.
У справі/West Alliance Limited проти України  Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі Ботацці проти Італії (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).
У пункті 269 Рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі Іатрідіс проти Греції (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).
Колегія суддів, зазначає, що сума в розмірі 5000,00 грн. в якості судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою під час розгляду справи в Харківському окружному адміністративному суді яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, не є співмірною із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що дослідження матеріалів про призначення одноразової грошової допомоги та проведення юридичного аналізу матеріалу є послугами, які надавались до початку судового процесу, є такими, що не потребують спеціальних професійних навичок, а отже не відносяться до професійної правничої допомоги, а відтак кошти за надання адвокатом даних послуг відшкодуванню не підлягають. При цьому, слід зауважити, що дослідження матеріалів про призначення одноразової грошової допомоги та проведення юридичного аналізу матеріалу, охоплюється послугою із здійснення підготовки, складання та подання позову.
Аналогічні висновки містить постанова Верховного Суду у справі № 922/2321/20 від 08.04.2021, що враховується судом відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.
Посилання позивача на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 28.12.2020 по справі № 640/18402/19, відповідно до якої в разі визначення в межах справи розміру гонорару адвоката у фіксованому розмірі, що не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, визнання такого розміру є визначеним, колегія суддів не приймає, оскільки до вказаного висновку Верховний Суд дійшов, попередньо дослідивши матеріали справи на предмет наявності в них складених та підписаних адвокатом всіх процесуальних документів від імені та в інтересах позивача, а також виходячи з критерію реальності адвокатських витрат, зазначивши, що в даній конкретній справі витрати на правову допомогу є реальними, підтвердженими матеріалами справи.
Вказане свідчить про те, що навіть за умови визначення у договорі фіксованого розміру гонорару адвоката, суд оцінюючи такий розмір має надавати оцінку всім складовим таких витрат та може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Отже, з урахуванням зазначених обставин, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції в повном обсязі досліджено положення нормативних актів, що регулюють спірні правовідносини та дійшов вірного висновку про стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 1666,70 грн. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процессуального права.
Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 12.04.2021 по справі № 520/19117/2020 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	А.О. Бегунц 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	С.С. Рєзнікова    Л.В. Мельнікова