П О С Т А Н О В А

                                  І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

05 серпня 2021 року                                                                                    м. Київ
 
Справа № 22-11643                                               Головуючий у 1-й інстанції: Осаулов А. А.
 Унікальний № 761/22841/21                                                             Доповідач - Пікуль А. А.

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
                    головуючого                                       Пікуль А. А.
                    суддів                                                  Іванової І. В.
                                                                                 Невідомої Т. О.
 
                    за участю секретаря                           Осінчук Н. В.
                    
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 25 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,- 
 
                                         у с т а н о в и в:
 
У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, в якому просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 2 000 000 грн та судові витрати  (а. с. 1-5).
Разом з позовною заявою до суду надійшла заява позивача про забезпечення позову шляхом заборони відповідачу в будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо відчуження земельних ділянок кадастрові номери 3210945600:01:074:0116, 3210945600:01:074:0094, 3210945600:01:074:0118, 3210945600:01:074:0092, 3210945600:01:074:0090, 3210945600:01:074:0093, 3210945600:01:074:0119, 3210945600:01:074:0117, що розташовані за адресою: Київська область, м. Ірпінь, смт Ворзель, заборонити органами державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які дії в тому числі, але не виключно: скасування реєстрації права власності та інших речових прав, реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, передачі в іпотеку, будь-якого іншого обтяження щодо земельних ділянок, накласти арешт на вказані земельні ділянки.
Заява мотивована тим, що між сторонами виникли зобов`язання з виконання договору позики від 01 грудня 2019 року. Відповідач борг за договором в строк до 01 грудня 2020 року не повернув. Відповідачу належить нерухоме майно: земельні ділянки кадастрові номери 3210945600:01:074:0116, 3210945600:01:074:0094, 3210945600:01:074:0118, 3210945600:01:074:0092, 3210945600:01:074:0090, 3210945600:01:074:0093, 3210945600:01:074:0119, 3210945600:01:074:0117, що розташовані за адресою: Київська область, м. Ірпінь, смт Ворзель. Позивач важає, що у відповідача є намір відчужити вказані земельні ділянки, які в тому числі виступають гарантією виконання зобов`язання за договором позики від 01 грудня 2019 року. Невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення виконання рішення суду.
 
          Ухвалою  Шевченківського районного суду міста Києва від 25 червня 2021 року відмовлено у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
          Не погодившись з ухвалою суду,  ОСОБА_1  подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, що призвело до прийняття незаконної та необґрунтованої ухвали, просить ухвалу районного суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його заяви про забезпечення позову (а. с. 41-45).
 
В порядку, передбаченому ст. 360 ЦПК України, відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.   Ураховуючи положення ст. 131 ЦПК України, відповідач є таким, що отримав копію ухвали про відкриття апеляційного провадження та копію апеляційної скарги (а.с.52, 57-58). 
В судове засідання учасники справи не з`явились, про місце та час апеляційногорозгляду, ураховуючи положення ст. 131 ЦПК України, повідомлені належним чином (а.с.52-58).
Суд ухвалив розглядати справу у відсутність учасників справи, оскільки відповідно до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
 
Заслухавши доповідь судді Пікуль А. А., з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія доходить висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржувана ухвала скасуванню з таких підстав.
Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову районний суд виходив з того, що забезпечення позову у визначений позивачем спосіб неможливе без надання жодних доказів того, що наявне достатньо обґрунтоване припущення існування наміру у відповідача відчужити майно, що перебуває у його власності. При цьому вказаних обставин заявником не доведено. Отже посилання заявника на те, що існує загроза відчуження майна не підтверджено жодними належними та допустимими доказами, а таке твердження є лише припущеннями заявника
Крім цього, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами, а заявником не доведено, що в разі невжиття заходів забезпечення може бути утрудненим та неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення поданого позову, а невжиття цих заходів може ускладнити чи унеможливити виконання рішення або ефективний захист.
 
При перевірці указаних висновків районного суду у контексті доводів апеляційної скарги апеляційний суд  виходить з наступного.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.
Як зазначено у  роз`ясненнях постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», забезпечення позову -  це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з роз`ясненнями п. 4 цієї Постанови, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчилися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
 
Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.
Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.
Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.
 
          У даній справі відповідно до змісту позовної заяви ОСОБА_1 заявлена вимога про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 2 000 000 грн за договором позики від 01 грудня 2019 року (а. с. 4).
          На підтвердження заявлених вимог позивач надав суду договір позики та боргову розписку на суму 2 000 000 грн. (а.с.6-9).
          Указана до стягнення сума - 2 000 000 грн., є, безумовно, значною, ураховуючи, що позов пред`явлений до фізичної особи. 
Відповідно до змісту договору позики від 01 грудня 2019 року земельні ділянки, на які позивач просить накласти заборони та арешт для забезпечення його позову, зазначені позичальником у якості гарантії виконання  зобов`язань ОСОБА_2   перед ОСОБА_1  (а.с.7).
Отже між сторонами виник майновий спір, який базується на порушенні права позивача на належне виконання ОСОБА_2 зобов`язань за договором позики.
З огляду на значний розмір майнових вимог позивача, той факт, що земельні ділянки з кадастровими номерами 3210945600:01:074:0116, 3210945600:01:074:0094, 3210945600:01:074:0118, 3210945600:01:074:0092, 3210945600:01:074:0090, 3210945600:01:074:0093, 3210945600:01:074:0119, 3210945600:01:074:0117, згідно договору позики витупають гарантією виконання обов`язків ОСОБА_2 ,  а також відсутність  розпорядженні суду відомостей  про наявність  у відповідача іншого цінного майна, апеляційний суд вважає, що існує  достатньо обґрунтоване припущення, що ОСОБА_2 , може розпорядитися земельними ділянками, зокрема, відчужити їх іншим особам до вирішення справи по суті, що у подальшому може утруднити виконання можливого рішення про задоволення позову.
Відтак суд першої інстанції безпідставно відмовив позивачу у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову, для вжиття яких існували усі передбачені законодавством підстави.
  
          Відповідно до висновків Верховного Суду у постанові по справі № 643/12369/19 від  19 лютого 2021 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову та з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулась з такою заявою, позовним вимогам.
У вказаній постанові Верховний Суд роз`яснив, що арешт майна - це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна, а заборона на відчуження об`єкта нерухомого майна це перешкода у вільному розпорядженню майном.
Ураховуючи зазначене та надаючи оцінку відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам, балансу інтересам сторін, апеляційний суд доходить висновку, що вжиття заходів забезпечення позову у вигляді арешту на земельні ділянки є необхідним та достатнім для забезпечення виконання можливого рішення про задоволення позову, оскільки арешт включає в себе усі заборони, про які просить позивач у своїй заяві про забезпечення позову.
 
         Оскільки,  як вже зазначено вище, суд першої інстанції необґрунтовано відмовив позивачу у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову, для вжиття яких існували усі передбачені процесуальним законодавством підстави,  апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про часткове задоволення заяви про забезпечення позову.
 
Керуючись ст. ст. 367-368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 25 червня 2021 року задовольнити частково. 
 
Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 25 червня 2021 року скасувати та постановити нову ухвалу про часткове задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.
 
В порядку забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, накласти арешт на земельні ділянки:
 
-       земельна ділянка площею 2,7708 га, кадастровий номер 3210945600:01:074:0116, цільове призначення земельної ділянки - для обслуговування офісно-складських приміщень, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 142928232109;
 
-       земельна ділянка площею 3,4471 га, кадастровий номер 3210945600:01:074:0094, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування торгівельно-розважальних комплексів, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 142875932109;
 
-       земельна ділянка площею 1,3011 га, кадастровий номер 3210945600:01:074:0118, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 132424032109;
 
-       земельна ділянка площею 0,6445 га, кадастровий номер 3210945600:01:074:0092, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 132504532109;
 
-       земельна ділянка площею 1,1064 га, кадастровий номер 3210945600:01:074:0090, цільове призначення (використання) земельної ділянки - будівництво та обслуговування торгівельно-розважальних комплексів, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 126524432109;
 
-       земельна ділянка площею 0,8028 га, кадастровий номер 3210945600:01:074:0093, цільове призначення (використання) земельної ділянки - будівництво та обслуговування торгівельно-розважальних комплексів, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 126606832109;
 
-       земельна ділянка площею 2,4797 га, кадастровий номер 3210945600:01:074:0119, цільове призначення (використання) земельної ділянки - обслуговування офісно-складських приміщень, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 126699532109;
 
-       земельна ділянка площею 1,6977 га, кадастровий номер 3210945600:01:074:0117, цільове призначення (використання) земельної ділянки - обслуговування офісно-складських приміщень, що 81 розташована за адресою: Київська область, м. Ірпінь, смт Ворзель, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 126766132109.
 
Стягувач: ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер платника  податків  НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ).
 
Боржник: ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер платника  податків  НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_3 ).
 
Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому для виконання судових рішень. 
 
Строк пред`явлення ухвали до виконання три роки.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

 
Головуючий                                                                      А. А. Пікуль
 
Судді                                                                                 І. В. Іванова
 
Т. О. Невідома