ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2021 року		Справа № 604/432/21 пров. № А/857/11583/21	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
судді-доповідача – Качмара В.Я.,
суддів – Затолочного В.С., Курильця А.Р.,
розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Підволочиського районного суду Тернопільської області від 5 травня 2021 року (суддя Сташків Н.Б., смт.Підволочиськ), -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в тернопільській області (далі – ГУНП) в якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 19.03.2021 серія БАБ №874605 (далі – Постанова і закрити провадження у справі.
Ухвалою Підволочинського районного суду Тернопільської області від 5 травня 2021 року позовну заяву повернено позивачу.
Не погодившись із постановленою ухвалою, її оскаржив позивач, який із покликанням на порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати вказану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В доводах апеляційної скарги посилаючись на окремі обставини справи вказує,, що відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» (далі - Закон №3674-VI) від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав. Зазначає, що є учасником бойових дій та звертається до суду з метою захисту своїх прав та вважає що судовий збір не сплачується. 
Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає судове рішення законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.     
У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як від учасників справи не надійшло клопотань про розгляд справи за їх участю,а апеляційна скарга на оскаржувану ухвалу згідно вимог частини другої статті 312 КАС підлягає розгляду в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін).
Переглянувши справу за наявними у ній матеріалами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав. 
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача не пов`язані з порушенням його права на соціальний захист, саме, як учасника бойових дій, тому судовий збір має бути сплачений на загальних підставах.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.
Судом першої інстанції, встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що ухвалою Підволочиського районного суду від 16 квітня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, так як останнім не подано документа про сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі, або документу, що підтверджує підстави звільнення від сплати судового збору, а посилання на статтю 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП) як підставу для звільнення, є помилковим, надавши скаржнику  строк 10 днів з дня отримання копії ухвали для виправлення недоліків.(а.с.10-13).
28.04.2021 на адресу суду надійшла заява про усунення недоліків в якій позивач зазначає, що відповідно до вимог Закону №3674-VI він звільнений від сплати судового збору та додає до заяви копію учасника бойових дій (а.с.16-18).
Проте, наведених доводів у заяві на усунення недоліків, суд першої інстанції не прийняв до уваги та в оскаржуваній ухвалі вказав, що сама по собі наявність статусу учасника бойових дій не гарантує звільнення від сплати до бюджету судового збору з усіх спорів.
Як вбачається, з матеріалів адміністративної справи, підставою для звернення до адміністративного суду з даною позовною заявою є Постанова про притягнення позивача до відповідальності за частиною четвертою статті 126 КУпАП.
Враховуючи, що вимоги позивача не пов`язані з порушенням його права на соціальний захист, саме, як учасника бойових дій, тому судовий збір має бути сплачений на загальних підставах.
Відповідно до частини першої-другої статті 132 КАС судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Законом №3674-VI визначено правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.
Відповідно до статей 1, 2 Закону №3674-VI судовий збір справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом, і включається до складу судових витрат. Платниками цього платежу є: громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи-підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.
Статтею 5 Закону №3674-VI передбачені пільги щодо сплати судового збору. Зокрема, відповідно до пункту 13 частини першої зазначеної норми від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.
Статус, права, пільги учасників бойових дій встановлені Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (далі - Закон №3551-XII).
Відповідно до частини другої статті 22 Закону №3551-XII ветерани війни та особи, на яких поширюється дія цього Закону, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що пункт 13 Закону №3674-VI кореспондується із положеннями статті 22 Закону №3551-XII, якою передбачено, що ветерани війни, до яких належать учасники бойових дій, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від усіх судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань.
Конструкція пункту 13 частини першої статті 5 Закону №3674-VI в якому йдеться про «справи, пов`язані з порушенням їхніх прав», вказує на категорію справ, в яких учасники бойових дій звільняються від сплати судового збору. Якби лише наявність в особи такого статусу надавала у цій частині пільгу, то відпадала б необхідність у формулюванні другої частини зазначеної норми закону про уточнення характеру порушених прав.
У контексті вищенаведених законодавчих норм Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 28 листопада 2013 року № 12-рп/2013 зазначив, що гарантією реалізації права на судовий захист в аспекті доступу до правосуддя є встановлення законом помірного судового збору для осіб, які звертаються до суду. Це відповідає Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо заходів, що полегшують доступ до правосуддя, від 14 травня 1981 року № (81) 7: «У тій мірі, в якій судові витрати становлять явну перешкоду доступові до правосуддя, їх треба, якщо це можливо, скоротити або скасувати» (підпункт 12 пункту D).
Отже, сплата судового збору за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів є складовою доступу до правосуддя, який є елементом права особи на судовий захист, гарантованого статтею 55 Конституції України.
Так, за висновками Європейського суду з прав людини (далі – ЄСПЛ), загалом прийнятним вважається встановлення в національному законодавстві процесуальних обмежень та вимог з метою належного здійснення правосуддя; проте вони не повинні підривати саму суть права на доступ до суду (рішення Європейського суду з прав людини від 16 грудня 1992 року у справі «Хаджіанастасіу проти Греції», пункти 32-37).
Згідно з рішенням ЄСПЛ від 19 червня 2001 року справа «Креуз проти Польщі» «право на суд» не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, в тому числі фінансовими. Вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявників на доступ до правосуддя («KREUZ v. POLAND» № 28249/95).
Аналіз пункту 13 частини першої статті 5 Закону №3674-VI в сукупності з частиною другою статті 22 Закону №3551-XIIвказує на те, що учасники бойових дій звільняються від сплати судового збору стосовно пільг, прав та гарантій закріплених законодавством саме через набуття такого статусу.
Отже, сама по собі наявність статусу учасника бойових дій не гарантує звільнення від сплати до бюджету судового збору з усіх спорів.
Як вбачається з матеріалів справи підставою для звернення до суду з позовною заявою стало притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною четвертою статті 126 КУпАП.
При цьому, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12 лютого 2020 по справі №14-730цс19, вказала, що вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування норм пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI суд має враховувати предмет та підстави позову; перевіряти чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень статей 12, 22 Закону №3551-XII.
Подібну правову позицію щодо застосування та тлумачення пункту 13 частини першої статті 5 Закону №3674-VI викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 9 жовтня 2019 року у справі №11-795заі19 та постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі №490/8128/17. Підстави для відступу від неї відсутні.
Відтак, враховуючи предмет спору в цій справі, судовий збір за звернення з даним позовом підлягає сплаті на загальний підставах. При цьому, позивачем ні в позові, ні в апеляційні скарзі не обґрунтовано, які його права на соціальний захист, як особи, що має статус учасника бойових дій, що передбачені статтями 12, 22 Закону №3551-XII, порушенні внаслідок винесення Постанови.
Вказана позиція суду апеляційної інстанції, узгоджується із позицією щодо аналогічного питання, що наведена в постанові Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі №805/3982/17-а.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви ОСОБА_1 .
Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанцій, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення
Керуючись статтями 308, 310, 311, 312, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а 
ухвалу Підволочиського районного суду Тернопільської області від 5 травня 2021 року – без змін.
          Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач	 	В. Я. Качмар 	
судді	 	В. С. Затолочний 	
 	 	А. Р. Курилець  	

Повне судове рішення складено 21 липня 2021 року.